Бро, пам'ятаєш Обаму?
Ні. А хто це?
Козел. Пам'ятаєш. Не клей дурня.
-А, Барак Обама. Дійшло. -Ну от.
Барак Хусейн. Друге ім'я — це взагалі жерсть.
-Ага. -Це як мати за друге ім'я «Сім'я Гамбіно».
Бандитське ім'я. Січеш?
-Він курив «Ньюпортс». -Точно.
Що тут скажеш?
Президент Сполучених Штатів курив «Ньюпортс».
Ну все, він свій чувак.
Саме так, бро.
Він курить улюблені цигарки всіх торчків світу.
За це я й люблю Барака. Він став ідолом.
Він як той Ісус:
його можна повернути яким хочеш боком.
От мій Барак іноді робить щось гейське.
Але він такий лише коли на коксі, січеш?
І він небагато вживає, на кінчику нігтя.
І лише з особливої нагоди.
На велике свято. Типу: «Нюхну коксу й утну щось гейське».
То твій Барак нюхає кокс, щоб виправдати гейські забави?
-Звісно. -Ясно.
Так він може викрутитися: «Нічого такого, це все кокс».
Ага. Та насправді того дня йому кортіло втнути щось гейське.
-«Щось тягне на хлопців. Треба нюхнути». -Ага.
Привіт-привіт! Вітаю на «Шоу Мо та Еза».
Я Мо, а ліворуч сидить мій улюблений єврей на розслабоні, мій друзяка Ез.
Загалом тоді були кращі часи.
-2014, брате. Добрий був рік. -Аж не віриться.
Мік Мілл був з Нікі. Боббі Шмерда вийшов із шафи й сів у тюрму.
Був «Айс-бакет-челендж».
-Ага. -І цей, як його там, БАС?
На жодній хворобі ще стільки не заробляли. Того року Леброн стільки не заробив.
Троє на яхті: Джей, Бейонсе й БАС.
-Точняк. -Вони такі: «Ось що значить багатство».
Рух «Життя чорних важливі» — це тепер серйозна річ.
Так, розмах шалений.
Вони найняли людей, що просували салат з мандаринами?
Усе потроху чорніє.
Чорна «АйКарлі», чорні «Чудесні роки».
Місце подій і час ті самі.
Кому цікаво, як чорного Кевіна Арнольда щоп'ятниці пів години поливають зі шланга?
Відколи чорний виграв золоту медаль з плавання,
расові суперечки себе вичерпали.
Я бачила чорного фехтувальника на Олімпіаді.
-Думаю: «Це занадто». -Ти така: «Це перегин».
Перегин. Дай задню. Коли забирали прапори Конфедерації з NASCAR,
я подумала: «Хай будуть».
Якщо забрати в них надто багато надто швидко, вони ж оскаженіють.
«ВАШІ І НАШІ»
КУЛЬТУРНИЙ ЦЕНТР «СКІРБОЛ»
Можете сідати.
Боже мій.
Я так довго ще не стояв. Цілих 45 хвилин.
Ми щойно закінчили читати віддуй,
нашу спільну сповідь.
Ми всі відповідальні за спільні…
Йому хіп-хоперський прикид можна, а я цю сукню нап'яла?
Езро, де твоя ярмулка?
Чорт. У машині забув.
Любий, слухай, я не відстала.
Усі це знають. Усі знають, що я просунута.
Я в темі.
Усі знають, що я з молоддю на «ти».
Я січу, що цими візерунками, цими натільними графіті
ти самовиражаєшся. Добре, хай так.
Але зараз Йом-Кіпур, чорт забирай.
По-перше, коли кажеш «я січу», не роби пальцями лапки.
По-друге, людина, яка каже «я просунута, я січу», насправді не просунута й не січе.
-Це має бути видно. -Неправда.
Тебе не поховають на єврейському цвинтарі.
Баббі, я дуже тебе люблю й поважаю,
але я буду мертвий.
Мені чхати, де мене поховають. З усією повагою, можете змити мій прах в пісуар
на «Доджер-стедіум».
То ти ще й «Доджерс» не поважаєш?
А я хочу поруч з Ріанною.
-З Ріанною? -Так.
Я власноруч зішкребу з тебе татуювання
й поховаю тебе поряд із собою в одній домовині.
-Ясно? Як тобі таке? -Ніштяк.
Ніштяк.
Дякую. Удружила.
Ти схожий на тата, який загубив дитину на «Коачеллі».
А ти — на директорку єврейської версії Гоґвортсу.
А ти — на молодого Галка Гоґана.
Скажи, про що ви з рабином говорите в машині,
коли їдете до рабинсько-відьомського магазину?
Переважає музика чи важкі розмови?
-Езро. -Привіт, як справи?
-Як ви? -Скільки тобі років?
Мені 35.
Є дівчина?
Ні.
Так пихато відповідаєш, наче дівчина — це погано.
Не любиш піхви?
Почувши слово «піхви» від вас, я засумнівався, що люблю їх.
Зараз 2022 рік!
Може, малий посмоктує «Єврейські національні».
Ви хочете бути прогресивним,
а виходить дуже гомофобно.
Але я радий вас бачити. Живіть і далі.
-Привіт, друже. -Здоров, лікарю.
Як там твій пеніс?
По-моєму… усе з ним у порядку.
Так? Слухай, ходімо зі мною в туалет
і подивимося, добре?
-Не треба. -Усе гаразд.
Не хвилюйся. Це безкоштовно.
Я не візьму з тебе грошей.
-Річ не в ціні. Мене сама ідея бентежить. -Зрозуміло.
Точно? Ми могли б…
Лікарю, в мене знову зуби кривляться.
Розкрийте рота якомога ширше…
-Еззі. -Що?
Ти тільки не смикайся.
Отам стоїть Кім Ґлассман, і вона на тебе задивляється.
Просто зараз, розумієш?
Вона захистила докторську в Гарварді,
і вона здуріти яка крута.
-Он вона. Бачиш? -Вона бачила, що ти на неї показуєш.
-Не бачила. -Точно бачила. Сто відсотків.
У неї і тут, і тут усе на місці. Повний фарш.
І тіло, й розум. Ти в захваті.
-Так. -Ясно.
Здається, мій старий ортодонт щойно
вчинив на мене стрьомний сексуальний наїзд.
Хто? Лікар Ґрін?
-Ага, лікар Ґрін. -Ой, так, у нього проблеми.
У нього проблеми?
Ага. Величезні проблеми.
То він таке часто робить?
Його провину не довели.
На четвертій секунді розмови він покликав мене в туалет, щоб глянути на мій член.
Тому я підтримую сторону обвинувачення.
Зрештою, існує правова система, і її треба поважати.
-Добре. -Так.
Отже, ти на його боці. Ясно.
Ну, знаєш…
Презумпція невинуватості. Я в це вірю. Знаю, ти теж.
Аякже. Знаєш, я відчалю. Якось забагато для одного Йом-Кіпура.
-Синку, я тебе люблю. -І я тебе. Ти дуже гарна.
Твоя мама казала, що ти фінансист.
Так, я брокер.
Мабуть, страшенно цікаво постійно мати справу з купою грошей.
-Я не про таку роботу мрію. -А про яку?
Ти будеш сміятися.
Боже, ти ж не інструктор з рейкі?
Ні. У нас із подругою подкаст.
Серйозно?
Так.
Про що він?
Про культуру.
Про яку культуру?
Просто про культуру.
Музика, мода, спорт.
Ти єврей із Західного Лос-Анджелеса. Що ти знаєш про культуру?
Хіба що про гастрокультуру.
Гарний жарт.
Чесно, я вже починаю думати,
що не зустріну жінку, яка мене розуміє.
Бро, годі бути таким спраглим уваги.
Це огидно!
Я не знаю чоловіка, який би так сильно хотів стосунків, хіба що Дрейк
в альбомі Views.
Я так і почуваюся.
Наче я сиджу один на будинку в Торонто,
звісивши ноги вниз і думаючи, як це — мати пару.
У такій я зараз зоні.
Покопайся глибоко в своєму єврейському тільці
і витягни Дрейка з альбому CLB.
Енергія «дипломованого коханця».
Нема в мене енергії «дипломованого коханця».
Просто нема.
Я персонаж з альбому Дрейка Take Care.
Я сиджу один в італійському ресторані,
обвішаний ланцюгами, п'ю «Манішевіц» із чаші
й думаю: «Коли вже прийде моя черга відчути глибоке щастя та єднання»?
А про нашу дружбу я ось що думаю:
якщо я Дрейк, то ти зараз як Пуша Т,
а мала би бути як Ф'ючер.
Більше співпраці, менше образ.
Може, тебе зараз треба притиснути.
Дати тобі під зад.
Ти не Дрейк з Take Care, ти співаєш мені Houstatlantavegas.
Де він, губатий і без бороди, пускає сльози за стриптизерками.
Зберися, друзяко.
Твоя правда.
Треба більше Дрейка з CLB.
Усе буде добре.
Треба лише знайти потрібну дівчину.
Невисоку, щоб і серфила й танцювала «міллі-рок».
Допомогти тобі?
Боже мій. Ні, не треба.
Чому ти так поводишся? Ти що, заблокувала мене?
Ні. Я такою дикістю не займаюся.
-Тоді що? Змінила номер телефону? -Так.
Блін! По-твоєму, це не дикість?
Крісе, сказати тобі, чому ми несумісні?
Скажи. Мені дуже цікаво.
Ти не кажеш мені правду.
Ти говориш те, що я хочу почути.
А це фальш.
У мене таке враження, що ти мене не бачиш.
Та я тільки тебе й бачу.
Стежу за тобою в соцмережах. І зараз на тебе дивлюся!
Знаєш, як казав Джеймс Болдвін:
«Найнебезпечніший витвір суспільства —
це людина, якій нема чого втрачати».
Мені нема чого втрачати, бо я втратив тебе.
Гаразд, давай свій телефон.
Дівчинко, ти змусила мене попітніти.
Неймовірно, але мій тато обожнює Джеймса Болдвіна,
і це одна з його улюблених цитат.
А ось і повідомлення від мого тата, який радить тобі
сказати мені ці слова.
Ми з ним в одному книжковому клубі.
Щасливо.
-Бувай, Крісе. -Це обмін інформацією.
-І не повертайся. -Ми радимо одне одному авторів.
-Ра-Ро. -Не зви мене так!
Це тупо.
Добре? Зберися!
Ось він. Найбільший хрін на Заході!
Це він.
У вас теж пеніс неабиякої величини, друзяко.
Босе-друзяко.
Езро, ти зробив розмову ніяковою.
Чорт забирай. Що зроблено, те зроблено, так?
Я не вмію вітатися.
Скажи «привіт», і все.
-Привіт. -Так усім легше.
-Швидко й ритмічно. -Босе.
-Чао, босе. -Чемпіоне. Герою.
Чуваче. Ні, не це.
Важливий хріне.
-Не треба… -Чи як краще?
«Ось він, найбільший хрін на Заході».
У вас теж пеніс солідний.
-Бляха, вибачте. -Не треба потискати руки.
-Ти робиш з мухи слона. -Ясно.
Я скажу: «Чудова погода». Що ти відповіси?
І вам теж гарної погоди.
Ти б так сказав?
Не знаю, я…
Забудь. Бери слухавку, і до діла.
-Ясно. -Ми марнуємо час.
-Бери слухавку. -Треба продавати.
Ви мужик.
-Уперед. -Поїхали.
Гроші, гроші.
Зробіть повний розворот, потім різкий поворот ліворуч,
потім знову розворот.
Що?
Зробіть повний розворот, потім різкий поворот ліворуч.
-Потім знову розворот. -Що за фігня?
Зробіть повний розворот, потім…
-Геть з машини! -Якого біса?
-Поможіть! На мене напали! -Що?
-Це ви нападаєте! Годі! -Геть!
Будь ласка, розслабтеся! Добре!
Але не мрійте про п'ять зірок. Це кошмар.
Пішов ти, я не водійка убера.
Ні?
Ні. Я їду на роботу, придурку.
-Зробіть повний розворот… -Чорт. Вибачте, мені дуже шкода.
Неправда.
Ти побачив чорну жінку в недорогій машині
й подумав, що маєш право, дане Богом білим,
сісти й сказати мені, куди їхати.
З вами, сраними расистами, завжди та сама історія. Геть!
Знаю, це схоже на расизм,
але це не так.
Моя водійка — чорна жінка на «Міні-Купері».
Її звати Гіацинт Ажанлекоко Бутатембе.
-Отак. -Ясно.
Отже, Гіацинт чи як там її схожа на мене, бо ми всі на одне лице.
Бляха, чесне слово…
Ви наче близнючки.
Зачекай. Боже мій. Вона справді схожа на мене.
Так. Ви наче два клони.
Вас треба познайомити.
-Добре. -Але ти точно вродливіша.
Вийдіть з моєї машини, будь ласка. Дякую.
Слухай, вибач мене.
Ситуація божевільна.
Дозволь мені загладити вину. Я знаю Сенчурі-Сіті.
-Я покажу тобі дорогу. -Хто сказав, що я загубилася?
Зробіть повний розворот, потім різкий поворот ліворуч,
потім знову розворот.
Добре, але поквапся. Мені не можна спізнюватися на роботу.
Звісно.
-На світлофорі — праворуч. -Добре.
І нічого в стилі «Водій міс Дейзі».
-Ясно. -Не вбивай мене.
Я тебе не вб'ю. І ти не вбивай мене.
-Годі тобі. -Це ти на мене наїхала.
Я тебе не знаю. Трясця.
Мене звати Езра. А тебе як?
Аміра.
ЖИТТЯ ЧОРНИХ ВАЖЛИВІ
ВІТАЄМО В ЧОРНОМУ БЕВЕРЛІ-ГІЛЛЗ
Хто такий Езра?
Алло? Ти чого лізеш у мої справи?
А чого ти вічно лізеш у мої?
Езра — це мій новий знайомий. Я іду з ним на обід.
Що за ім'я таке, «Езра»?
Він що, борець за громадянські права в третьому поколінні
чи якийсь учасник руху за мир?
Ні, він… білий.
Білий?
-Отакої! -Замовкни!
Вибач. Для тебе це щось новеньке.
Ага.
Дуже цікаво.
По-перше, дивися, щоб Акбар не довідався. Господи.
До твого відома,
я й без тата розберуся, з ким зустрічатися. Я доросла.
ФРЕДА ГЕМПТОНА ВБИЛИ
Привіт, тату!
-Здоров. -Поцілуночок.
Як справи, сину?
По-старому.
Ага…
Слухайте, мені ввижається,
чи в чорних волосся стає дедалі хвилястішим?
Подивіться на їхнє волосся.
Такі м'які хвилі.
Окрім цього чувака.
Я тут найпухнастіший.
І пишаюся цим.
І чому я тут найтемніший з усіх?
Я не бачу тут нікого чорного, як смола.
Були часи,
коли я бачив таких людей скрізь.
Скрізь були чорні. А зараз…
Скоро всі будуть схожі на Бруно Марса.
Скоріше, ніж думаєш.
Що це означає?
Скажи, з ким у тебе побачення.
Замовкни, Омаре.
Добре.
Це ти про Кріса?
Ні, тату, не про Кріса.
-Це не Кріс. -Не Кріс?
Він же мусульманин?
Так. Він африканець.
Він точно африканець. І, здається, мусульманин.
-Суніт чи з «Нації ісламу»? -Суніт.
Обережно з ними. Вони як уболівальники «Лейкерс».
У баскетболі ні бум-бум, але ходять на матчі,
щоб повипендрюватися.
Це «Нація ісламу» як фани «Лейкерс», бо вони неофіти в релігії, хіба ні?
Замовкни, дурню.
Що ти п'єш?
Мілкшейк з бананом і бджолиним пилком. Смачно.
Бджолиний пилок? Нащо він тобі?
А пилку метеликів у них нема?
-Смачно. -Щодня я ненавиджу світ усе більше.
Колись цей заклад був нашим.
А потім білі второпали,
що крім Меджика Джонсона й доктора Себі, який знайшов ліки від СНІДу,
у нас є ще й смачні котлети й смузі.
Може, треба радіти, що вони підтримують наш бізнес?
Але яка ціна, Аміро?
Фінансова свобода, культурне самоствердження, розширення ринку?
Знаєш, колись тобі виб'ють зуби.
Головне, молися з цим хлопцем.
Так я зустрів вашу маму.
Так ми зрозуміли, що створені одне для одного.
Ти зустрів її в автосервісі, коли хотів повернути початий балон герметика.
Ні, ми познайомилися й закохалися
через спільну любов до Бога й молитву.
Як я завжди кажу:
будьте вірними переконанням, і ваше серце піде слідом.
То автосервіс мені наснився?
Та що з тобою таке, бляха?
Стоп. У тебе побачення зі справжньою чорною дівчиною?
Я б так не висловився.
Ну нічого собі… Бро, ти підчепив справжню?
Здуріти можна.
Чекай, це вже не твоя ліга.
Якщо вона така, як ти кажеш,
вона пахне маслом какао й очікуваннями.
Краще пригальмуй.
Як це розуміти?
Сподіваюся, обійдеться без трупів.
Які трупи?
А ти як думав?
У такому соціальному кліматі, за такого расового напруження в країні,
ти вирішив таке втнути?
Сміливо, брате. Дуже сміливо.
Нічого я не втнув.
Мода тут ні до чого. Це ж не «варений» спортивний костюм.
Йдеться про людину.
Я познайомився з цікавою жінкою,
не схожою на інших жінок, яких я знаю, і запросив її на побачення. То й що?
Тільки не кажи, що ти купив «варений» костюм.
Дякую.
Гарно виглядаєш.
Дякую.
Класний прикид.
Дякую. У тебе теж непоганий вигляд.
Це шльопанці від «Ґуччі»?
Так. А що? Кепкуєш з мене?
Ні, не кепкую.
Зовсім ні. Класні шльопанці.
Ідеальне взуття для першого побачення.
То в нас побачення?
Так. Ми дорослі люди,
принаймні один з нас хоче ближче взнати іншу,
ми домовилися про місце й час зустрічі,
і якщо я спитаю в Сірі: «Що таке побачення?» —
десь таким речитативом вона й видасть.
Речитативом? Ну-ну. Гаразд, Езро.
Хочеш мене переплюнути. Сміливо.
Я б не кепкував з твоїх шльопанців.
Твоє діло, що любити.
Не можна заганяти людей у рамки.
Це правда. Я з тобою згодна.
Боже, це схоже на форт.
-Мило. -Ага.
Знаєш, які ми? Милі!
Ми милі! Боже мій!
-Ти навіжений. -Це міні-намет.
Я такого ніколи не робила.
Бо не зустрічалася з таким творчим архітектором ковдр.
Ага. Або з кимсь таким милим.
Точно. Це ж весело, так?
Ми наче у своєму маленькому світі.
Ми справді наче у своєму маленькому світі.
Увімкни музику. Нам потрібна атмосфера.
Так?
Добре. Є побажання?
Ні. Я тобі довіряю.
Може, оце?
Обожнюю цю пісню.
Правда?
Слухай.
Я просто так ні з ким не сплю,
тож, подобається тобі це чи ні,
ми тепер разом.
Дивно, я збирався сказати щось подібне,
але в дорослішому, не такому підлітковому тоні.
Так. Ти моя дівчина. Іди сюди.
Ти й так це знаєш.
-Ти одержима мною. -Ні!
Я одержима тобою?
-Так. -Ну-ну.
Ти лишила тут свої речі.
-Юдейські понти. -Це так заводить.
Хочу бублик з копченим лососем.
Я так тебе люблю!
Іди сюди!
Тебе не стримати!
Замовкни.
МИНУЛО ПІВ РОКУ
Здається, я трохи нервую.
Не нервуй, це я нервую.
А ти чому нервуєш?
У мене божевільна родина.
У всіх божевільні родини.
Ні. Вони справді пришелепкуваті.
Привіт!
Привіт, мамо. Як ти?
Привіт!
Мамо, це Аміра. Аміро, це моя мама, Шеллі.
Добридень, міс Шеллі, дуже приємно.
Міс Шеллі?
Якби я звала вас інакше, мама б мене вбила.
Зви, як тобі зручно. Мене все влаштовує.
Боже мій, ти така гарна.
Я в захваті від твоєї зачіски. А який манікюр!
Які гарні каблучки!
-Краса. -Дякую.
А тут твоє ім'я.
-А як тобі її мочки вух і стопи? -Замовкни. Він любить мене діставати.
Але мочки в тебе теж класні. Чесно.
-Заходь. Весело, га? Мені — так. -Ага. Очманіти можна.
Любий, познайомся з Амірою.
Сподіваюся, я правильно вимовляю. Аміра.
-Так. Просто Аміра. -Аміро. Арнольд.
Заходь і сідай!
-Аміра. Так! -Так.
У нас є сир і крекери, але якщо бажаєш чогось іншого,
я попрошу Лупіту збігати в магазин.
Вона має забрати одяг з хімчистки, тому їй по дорозі.
Вона з Гватемали.
Лупіта.
Але ми як сестри.
Вона нам наче рідна.
Для неї це навіть не робота.
Я певен, що це для неї робота.
Не думаю, що Лупіта ходить сюди безкоштовно,
без грошової винагороди.
-Припини. -Просто кажу.
-Та я розумію. -Ага.
Дякую, але нічого не треба. Цього достатньо.
-Дякую. -Добре. Чудово.
Отже, ти стилістка.
Щось таке. Я дизайнерка костюмів. Це близько до стилістки.
-Ясно. -Стиль у неї найкращий.
Так.
Це відразу видно.
Я теж трохи стилістка. Це в нас спільне.
-Справді? -Так.
Езра мені про це нічого не казав.
Бо це стопроцентні вигадки. Я вперше про це чую.
Я створюю образи для себе й тата. Арнольда.
-І кількох наших друзів. -Ясно.
Я кураторка їхніх гардеробів.
Що саме ви робите?
Відбираю їм одяг…
Викидає зайве.
Саме так. І віддаю в притулки.
Я відома своїм гарним смаком.
Я не хочу вихвалятися. Звучить так, наче я вихваляюся.
Аміро, звідки ти?
Звідси. З району Болдвін-Гіллз й Інґлвуда.
Ясно. Болдвін-Гіллз.
Це щось.
Якщо не помиляюся, Майк…
Меджик Джонсон зробив там багато класних речей.
Меджик. Оце так баскетболіст.
Такий молодецький запал.
-Так. -А усмішка!
-Так, у нього чудова усмішка. -Так.
Бачила його якось у супермаркеті «Ґелсонс». Він дуже високий.
У нас була можливість придбати там нерухомість
років 15 тому,
але Арнольд не погодився.
Шкода, що ви пропустили першу хвилю ранньої джентрифікації.
Могли б нажитися на тодішніх низьких цінах.
Це наша мила й затята донька, Ліза.
А це нова дівчина твого брата.
Привіт.
Тобто…
Привітик.
Ну, все.
Пригальмуй.
Я поясню.
Ліза гомосексуалка. Квір. Лесбійка.
ЛГБТК.
Усе разом.
Ми це любимо й приймаємо, бо це наша тема.
Це наш формат.
Думаю, вона розуміє. Вона знову робить лапки пальцями?
Вона лише розігрівається.
Мені подобаються твої окуляри. Дуже класні.
Дякую. Я зробила їх з бляшанок з-під газованки.
Та невже?
Можу й тобі такі зробити. Чи візьми ці. Хоч вони для зору.
Так, я вам усім підкину їжу для роздумів. Подивимося, як воно вам зайде.
Ой лишенько.
-Я думаю, що поліція… -Ну, все!
…додовбується і, до речі,
завжди додовбувалася до чорних.
І мене це обурює.
-Але ж це пекельна робота. -Тату.
Мамо, я допоможу тобі на кухні.
-Що? -Негайно.
Ти ще ніколи не пропонував мені допомогу.
А тепер пропоную.
-Ще одне. -Ходімо.
Під час гімну всі мають ставати навколішки.
-Усе. Годі. -Ні, справді.
-Не лише гравці. -Давай глянемо, що там.
-Що ти робиш? -Дякую за твої думки.
Вибач за маму. Вона повна дурепа.
Класні в тебе коси.
Дякую.
В Екзібіта були коси.
-Так. -Пам'ятаєш шоу «Повний фарш»? Бомба.
Я його обожнював. Він такий крутий чувак. Такий джентльмен.
Перетиналася з ним у шоу-бізнесі?
-Ні. -Ні?
-Він досі репує? -Тату, припини.
-Що припинити? -Видавати звуки.
-Люблю його від X до Z. Що вдієш? -Тату.
-Іди сюди. -Та що з тобою таке?
Може, збавиш обороти в усьому, що ти кажеш і робиш,
до мінімуму?
Ти вредний грубіян.
Ясно? Саме так.
Я — це я, і так я процвітаю.
Я завжди була собою, і так життя прожила,
і мій син не вчитиме мене, як поводитися.
Боже мій.
Просто всі ці розмови про поліцію й Меджика Джонсона…
Ти говориш з нею, як з чорною,
а не як з моєю дівчиною й живою людиною.
-Це абсурд. Я сказала… -Невже?
Звісно! Я зверталася до всього загалу.
Я так і сказала: «Я вам усім підкину їжу для роздумів».
Але це неправда!
Татова думка тебе не цікавила.
Ти не питала про поліцейське насильство на жодній вечері за всі останні роки.
-Я часто про це говорю. -З ким?
З усіма подругами. З усіма, кого знаю. Ми завжди…
Назви хоч одну конкретну людину.
Мерилін.
Джозефін…
-Ви говорите про поліцейське насильство? -Постійно.
-Без кінця. -Я не вірю.
Зараз це гаряча тема.
Гаразд, слухай. Давай не зараз?
Серйозно.
Ми ж тут для того, щоб познайомитися з прекрасною жінкою.
І знаєш що? По-моєму, вона просто чудо.
-Правда? -Так.
А я добре розбираюся в людях.
-Неправда. -Байдуже. По-моєму, вона чарівна.
Так.
Що таке?
Я збираюсь освідчитися їй.
Боже.
Боже мій!
Господи!
Яка радість.
То ти не проти?
Звісно ні.
Чому я маю бути проти?
Ну, вона не єврейка.
Езро, ти мій синочок.
І ти знайшов чудову жінку, з якою ти щасливий.
Цим усе сказано.
Чи зраділа б я, якби вона була єврейкою? Звісно.
Наших людей стає все менше й менше, і це спростило би тобі життя…
Але це теж чудово!
Наша родина росте у такий кльовий, сучасний і хіповий спосіб.
Божечки! У мене будуть чорні онуки!
Годі. Господи.
У нас кольорова родина! Ми — майбутнє!
Мамо. Будь ласка, більше ніколи так не кажи й не думай.
-А що? -Знаю, ти на емоціях, але…
Це не медовий місяць
Закоханість уже минула
Давно це було.
Буває, що в розпал кохання Приходять жорстокі страждання
Це правда.
І ми сваримося щодня
Знаю, я був неправий І ти теж наробила помилок
І ми обоє…
Що за фігня?
Чиста правда.
Часом кохання пече Та я все одно вибираю тебе
Але нам не варто поспішати
Ми ж звичайні люди
Чиста правда.
Ми не знаємо, куди нам іти
Куди?
Вибач.
Нічого.
-Я рада за тебе, Е. -Дякую.
Ти вже говорив з її родиною?
Ні.
А плануєш?
Так, але ми ще не знайомі.
Тобто ти освідчишся їхній єдиній дорослій доньці
цією мікроскопічною обручкою,
і ви навіть не знайомі?
Білі хлопці завжди хочуть жити за власними правилами.
Хоч вигадай якесь виправдання, брате.
Так. Обручка справді мала.
Думаєш, її близькі мене засудять?
Я тебе засуджую. Це просто жах.
Ага. Я все продумав. Скажу, що це обручка бабці з часів Голокосту.
-Дуже добре. Чудово. -І все. Завіса.
Вони оніміють. Варто лише згадати про Голокост.
Лише коробку поміняй.
-Голокостом і не пахне. -Ага.
Поклади її в торбу, краще брудну.
-Так. -Щоб трохи Голокостом віддавало.
Ага, треба додати Голокосту.
Точно.
Так. Гарна думка.
-Оце вже план. -Дякую тобі.
Я дуже радий з вами познайомитися.
Як воно?
Розкажіть, як життя. Як справи? Як робота?
Скажіть щось.
На роботі все гаразд.
М'ясорубка. Я знаю.
Знаю. Я теж зашиваюся.
Ти тут часто буваєш чи приходиш лише по нашу їжу й жінок?
Це слушне питання.
Справді.
Я з тих людей, які всюди бувають.
Ти всюди буваєш?
Так, я як той хамелеон.
То забіжу в «Марафон», щоб купити худі й шкарпетки,
то піду грати в баскетбол у Парк Ленґстона Г'юза,
якщо там хтось грає.
Я завсідник «Роскос».
Їхні вафлі «Керол Сі Спешл» — це щось.
Де наш офіціант?
Піду пошукаю офіціантів.
Пора б уже комусь прийти.
Ви заслуговуєте на краще ставлення.
Твій білий дід передає мені привіт з того світу.
-Що? -Він ніколи мене не любив.
Усе почалося з того, що він передав тобі сильні гени,
які освітлили каву в моїх дітях.
Акбаре, ти верзеш казна-що.
Він підкинув отруйне зерня моїй доньці,
яке проросло в цього білого хлопця, що покликав нас у «Роскос».
Спілкування з моїм дідусем культурно збагатило
наших дітей, тож припини.
Вочевидь, вони лише заплуталися.
Не заплуталися.
Заплуталися. Хіба це не доказ?
Я так скажу: нам не варто сваритися перед цим білим хлопцем.
Моє ставлення до цього не зміниться.
Я казатиму, що захочу, і чхати мені на цього білого хлопчину.
Я тебе про це не просила.
Привіт, бандо.
Я повернувся. Я говорив з офіціанткою. Вона образилася, що я перервав її перекур.
Мабуть, вам цікаво, чому я запросив вас на обід.
Це спадало мені на думку.
Що це все означає?
Я хочу…
На секунду повернутися назад.
До тих часів…
Почнімо з Ісуса,
бо він був наполовину чорним, наполовину євреєм.
Почнімо з Ісуса. Він же легенда, так?
Як я собі уявляю, в Ісуса Христа були діти змішаної раси,
і це супер, бо люди змішаної раси дуже круті.
Наприклад, Мерая, Дерек Джитер
і, звісно, КЗК. Він був змішаної раси.
КЗК?
Кращий з кращих.
Я знаю, що це. Але кого ти маєш на увазі?
Нашого чувака, легенду.
Малкольма Ікса.
Нашого чувака?
Ні. КЗК. Він не мій чувак. Пан Ікс.
Я просто кажу, що він був змішаної раси,
і якби в нас з Амірою була дитина, вона теж була б змішаної раси,
і це була б дуже гарна дитина,
може, не така видатна, як Малкольм Ікс, але хтозна, і таке можливо!
Може, і мій син досяг би рівня Малкольма Ікса.
Я не знаю, бо…
Вона не вагітна.
Бо ми навіть не надто часто займаємося цим ділом,
а коли займаємося,
я обережний.
І вона не скромниця.
Вона в цьому ділі шарить.
-І це… Я поважаю… -Ну, все.
Я кажу, що кохаю вашу дочку.
Я кохаю її і стану їй добрим чоловіком.
Що це за маяч…
Це фраза з «Форреста Ґампа». Так, я процитував «Форреста Ґампа».
Бо знаєте, хто був найкращим другом Форреста?
Бабба!
Що?
Бабба був чорним, а Форрест — білим, так?
Так і було, трясця їм.
І, знаєте, раса там була неважлива.
У них були креветки й дружба, і все в них зрослося.
Ми з Амірою робили багато з того,
що робили Бабба й Форрест, і ось ми тут, і я дуже хочу одружитися
з вашою дочкою, якщо ви не проти.
Ми ніколи не дивилися сраного «Форреста Ґампа».
Оце ми влипли.
Мало того, що ви змушуєте мене робити щеплення,
щоб зайти в казино,
тепер ви прийшли по моїх дітей?
Хочеш одружитися з моєю дочкою?
Так. Хочу.
Що ж, Езро…
Можеш спробувати.
Це дуже дивно. Ні, мамо, це він.
Добре, я передзвоню.
Привіт, як справи?
Я щойно говорила з мамою.
Он як? І що вона сказала?
Щодо…
Вона лише сказала, що ти запросив їх з татом на обід.
Це був кошмар. Я запанікував і облажався.
Я нічого не пам'ятаю.
На твоє щастя, мої батьки все пам'ятають.
Чому ти повів моїх батьків у вафельну «Роскос», не спитавши мене?
У мене був один задум. Забудь про це.
Забути? О ні, Езро, розкажи.
Я хочу все знати про твій геніальний план.
Ти не зрозумієш.
Боже мій.
-Я хотів зустрітися з твоїми батьками… -Стій. Боже.
Ми б чудово провели час, і я б попросив у них благословення.
Я спланував таке миле освідчення.
Відтворити наші перші побачення. Але це кінець.
-Ні, не кінець! -Кінець, бо твій тато…
-Ні. Езро! -Усе зруйновано.
-Що? -Роби, що задумав.
Коли?
-Зараз! Негайно! -Зараз?
Так, просто зараз.
-Зараз? -Швидше!
Зніму кросівок, щоб не погнувся.
Аміро…
Я дуже тебе кохаю.
Жодна людина в світі не розуміє мене так добре, як ти.
Я шаленію від твоєї вроди,
розуму й витонченості.
І від того, як ти робиш те, що хочеш.
Якщо ти дозволиш,
я докладу всіх зусиль, щоб дати тобі прекрасне життя,
сповнене кохання, сміху й радості.
Аміро, ти вийдеш за мене?
Звісно!
Правда?
Так!
Боже мій.
О Боже мій!
Вона з Голокосту, тому така мала.
-Я кохаю тебе. -І я тебе.
Треба й собі тату зробити.
Вибач, що обручка мала.
Ні, вона дуже гарна.
То що там за історія? Це обручка твоєї бабусі?
Так, вона належала моїй бабусі.
Вона заручилася під час Голокосту.
Скільки їй років, якщо обручка з Голокосту?
Це було так давно.
Думаю, вона заручилася в роки три-чотири.
-Знаєш, тоді часи були інші. -От дурник.
-Усе було інакше. -Ти що, ненормальний?
Доне, я знаю вас усе життя. Ви завжди були класним босом.
Я знаю ваших дітей, ми відпочивали сім'ями.
Ви завжди про мене дбали. Ви були мені як батько.
Десять років роботи з вами змінили моє життя.
Та настав час для нових пригод.
І все? Це чудово!
Дуже добре.
Пригод з подкастом.
Краще не згадуй про подкаст.
Мене знудить.
Ні, вибач. Слухай.
-Знаєш, я… -Послухай мене. Розслабся.
Ти все робиш правильно. Просто зроби це.
Розумієш? Ти — сила!
-Повтори. «Я — сила». -Я — сила.
-Я — сила.
Упевненіше. Я — сила.
-Я — сила! -Вір у себе!
-Я — сила! -Я не чмо. Я — сила!
Я не таке чмо, як Дон! Я — сила, блін!
-Крапка. -Крапка!
Добре. Коли прийдеш, подивимося фільм «Сила».
Шеллі, мабуть, тобі забороняла.
Яка неповага.
-Що? Ти його бачив? -Більше разів, ніж ти.
Я кохаю тебе.
-І я тебе. Ти впораєшся. -Дякую. Ну, все.
Іди сюди, Доне! Дрібнодупий козел!
Я йду по тебе, Доне!
-Добре. -Іди сюди!
Мені байдуже, Хав'єре.
Просто зроби це.
Мені плювати з високої вежі, ясно?
Мій «Мазераті» пихкає так, наче його зґвалтували «Торонто Рапторз»,
тож полагодь його!
Господи.
Чого тобі?
Машини, га?
Так.
До речі…
Я… Я не…
Думаю, я не…
Я не працюватиму за цією адресою…
-Що? -…вже ніколи.
Що ти мелеш?
У мене буде інше місце роботи. Я не…
Я не працюватиму за цією адресою. Ходитиму на роботу в інше місце. Де інша робота.
Ти хочеш звільнитися?
Так. Прощавайте.
Жалюгідно. Хто звільняється Гельветикою?
Стоп, ти сказав: «Пішов ти, Доне»?
Щось таке.
А він що сказав?
Він такий: «Ти класний хлопець. Вибач, що все так…
Мені теж варто було краще старатися».
Я такий: «Все в нормі. Але не треба».
-Крапка. -Крапка.
Мені подобається.
-За силу. -За силу!
Гаразд.
Давай про весілля, а то я почну думати, що накоїв.
Давай.
Дуже обнадійлива відповідь.
Ні, зайчику, вибач.
Ти знаєш, що я до смерті тебе люблю. Правда.
Я трохи хвилююся.
Відколи ми заручилися й переїхали в цей будинок, мої рідні
з мене не злазять, у поганому сенсі.
Ненавидять мене.
-Ні! Неправда. -Ненавидять.
Вони просто ще тебе не знають. Знаєш, я думаю…
Зрозумій, їм потрібен час, щоб звикнути.
А ти можеш чесно сказати, що твоя родина рада
прийняти мою чорну дупу?
Думаю, значна частина рада.
Точно.
Гаразд.
Дай-но подумати.
По-моєму, нам лишається тільки одне.
У цій кімнаті стільки основних кольорів.
-Це піднімає настрій. -Так. Дуже живо.
-Справді. -Дякую.
І ми в захваті від цього.
Бачите? Вони такі симпатяги.
Скажіть, голубочки, ви вже спланували весілля?
У нас є деякі міркування.
Так. Ми хочемо щось маленьке й інтимне,
тільки для нас.
-Треба обговорити, хто їх одружуватиме. -Арнольд уже говорив з рабином Сінґером.
Він погодився.
Для нього це честь.
Рабин Сінґер?
Тобто ти відкидаєш імама?
А що мама?
-Не «мама», а «імам». -Імам.
Вибачте, як це пишеться?
Я потім покажу. Це як рабин у мусульман.
-Дякую, Езро. -Ясно.
То ви всі мусульмани?
-Так. -Саме так. Ми мусульмани.
Я в захваті.
Тому я ношу цей убір.
Прекрасний убір. Просто розкішний.
Любий, розкажеш їм історію цього убору?
Куфі, який у мене на голові, —
це подарунок від шановного Луїса Фаррахана.
Люблю Фаррахана.
Ти любиш Фаррахана?
Обожнюю його. Страшенно.
Він теж КЗК. Ще один КЗК.
А за що ти любиш Фаррахана?
Так, за що ти його любиш?
Мабуть, за те, що й ви, тільки за більше.
А можна трохи конкретніше?
Так.
Мені імпонує його стиль загалом.
Він без зайвих… наворотів.
Він каже те, що іноді треба сказати.
-Годі, любий. -Добре.
Може, закінчиш розповідь про нашу приватну вечерю зі служителем?
Нам випала честь бути в компанії брата-служителя,
і я говорив з ним десь годину.
Ми говорили про все.
Як далеко ми просунулися, і скільки ще йти.
Це серйозно.
Наприкінці розмови він зняв із себе куфі й поклав
мені на голову.
Тож це мій найцінніший подарунок.
Неймовірно, правда?
Ви щось знаєте про служителя?
Я знаю, що він казав про євреїв.
Давайте вже вечеряти. Я голодний як вовк.
Нумо вже їсти.
Я знайшов нову класну радіостанцію «Сіріус».
Каліфорнійське музло 1990-х. Там є все.
Тату, я бачу, що ти виводиш розмову на Екзібіта.
Краще подивіться на вечерю, яку приготувала Аміра.
Вона геній.
-Що ж, скуштуймо. -Добре.
І що, не помолимося спершу?
Ні, тобто… Так.
Я хотів помолитися.
-Ми завжди молимося. -Завжди.
Як мусульмани. Але оскільки ви тут, зробіть ласку, скажіть молитву.
Я виконаю цей обов'язок.
Хвала Аллаху, який дав нам що їсти й пити…
Заплющ очі.
…і навернув нас у мусульмани.
Хвала Аллаху, який нагодував мене цим і дав мені це,
хоча нема в мене ні сили, ані могутності.
Правильно.
-Амінь. -Однозначно.
-Амінь. -Амен.
-Амінь. -Амінь.
Я б і сам краще не сказав.
Езра казав, що коли він був малим, у вас був човен.
Так.
Може, якось орендуємо човен
і поїдемо всі разом кататися?
-Гарна думка. -Я можу організувати.
Ми подумаємо.
У чорних складні стосунки з човнами.
Щира правда. І з водою.
Як у євреїв з поїздами, так?
Ого. Точно.
Ви порівнюєте Голокост із рабством?
Ні, я не… Я нічого такого не казала.
Хоча, знаєте, якщо добре подумати,
у чорних і євреїв схожі біди.
Так.
Отже, ви їх таки порівнюєте.
-Зовсім трошечки. -Передасте картоплю?
Ну, формально, євреї були першими рабами.
-Раби-першопрохідці. -Дуже цікаво.
Ви аж з Єгипту починаєте?
Ви ж розумієте, що це було 3500 років тому.
А між нами й рабством три покоління.
-Саме так. -Моя бабуся збирала бавовну.
Тату, вони не хотіли…
-Це правда. -Моя баба збирала бавовну.
Це було не в Древньому Єгипті, а 75 років тому.
А євреї зараз складають пів відсотка населення світу,
бо нас систематично знищували.
Точно.
Ці півтора відсотка світового населення
зараз, здається, непогано живуть.
Так, гаразд, але…
Штука в тому, що ми ж і гаруємо заради цього.
Арнольд, наприклад, буквально ішачить у своїй клініці.
Він подолог. Це правда, любий.
А ким був його батько?
Подологом.
А його батько?
Він був… подологом.
От бачите…
-І букмекером. -Це було побічне заняття.
Але він схаменувся.
Я лише кажу, що наші люди приїхали сюди з нічим, як і всі інші.
Насправді ви приїхали сюди з грішми, які нажили з работоргівлі, як і всі інші.
-Що? -Речи істину.
Речи істину, матере.
-Годі вам. -Це правда.
-Хочу побачити докази. -Доню, принеси мою сумку.
У мене є чеки на купівлю рабів.
Принеси мою сумку.
Закриймо цю тему. Я щодня вмикаю новини й бачу,
що поліція стріляє не в ваших, а в наших, хоча вони взагалі нікого не чіпають.
Та ви гадки не маєте, про що говорите.
Це дуже неприємна розмова.
Що там з картоплею? Довго ще чекати?
Я намагаюся.
Усе гаразд?
Треба задути свічки. У мене починається алергія.
Любий, прибереш свічки?
Звісно. Так.
Приберіть свічки. Вони смердять.
Я приберу.
Коли моя бабуся збирала бавовну, ваш дід колупався в ногах.
Я вас розумію.
Мамо, сядь. Я сам усе зроблю.
-Ти не знаєш, куди їх ставити. -Я допоможу.
Я лише хочу…
Дідько!
-Чорт! Давай воду! -Якого біса?
Що ви робите? Гей! Ні!
-Вибачте! -Припиніть!
Ще хата згорить! Вибачте!
Боже мій.
Господи.
Чорт.
Що нам робити?
-З куфі? Уже нічого не вдієш. -Ні, з батьками.
Яка різниця?
Про це навіть не варто хвилюватися.
Твій тато напряжний, але ми про це знали.
Що це означає?
Він не посміхався і жодного разу не пожартував.
Хочеш сказати, мій тато — сердитий чорний дядько?
Я не казав, що він сердитий.
Ти назвав чорного чоловіка напряжним,
а це те саме, що сердитий.
Він чорний і напряжний.
Коли білі називають чорних «агресивними» чи «напряжними», це пасивно-агресивний
спосіб сказати «сердитий чорний чоловік».
-А як це назвати? -Ніяк не називай мого тата.
Це в твоєї мами справжні проблеми.
Вона підпалила татів куфі.
Що не так з моєю мамою? Так, вона дурна, але в неї добрі наміри.
Вона ж не навмисне.
Тут я не впевнена.
Я не сперечатимуся через такі дурниці.
Поговорімо про рабина.
Думаю, нам це не потрібно. Хай це зробить хтось із друзів.
Я хочу, щоб це був наш імам.
Ваш імам?
Добре, міс Шакур.
-Відколи ти така мусульманка? -Я такою народилася.
Це важливо для тата, тому слід це зробити.
-А вчора ти їла мусульманський бекон? -Ага. Єврейський бекон.
Єврейський?
Я не надто тримаюся традицій. Я постійно їм бекон.
То й що?
-Ти хочеш імама. -І що?
Мені спати лицем до Мекки?
-Я можу. -Взагалі-то, так. Спи.
Я радий, що чотири години тому ти знайшла віру.
-Точно. -І тато твій не надто набожний!
Почув якусь пісню й змінив ім'я з Вуді на Акбара.
Ти виходиш за межі. Попустися.
Ти сама мені сказала. Це наш жарт.
Я ж не для того, щоб ти це використав проти мене.
Якоюсь мірою ти зараз гівнюк.
Я гівнюк?
Так.
Добре.
Знаєш що? Я не хочу сваритися. Я не можу.
Я не хочу через це сваритися. Добре?
Сьогодні був напружений вечір. Я не можу.
Я теж не хочу через це сваритися.
Краще нам провести час із користю
і подумати, що робити далі.
Згоден.
Пропоную більше ніколи не говорити з цими людьми.
Відрізати й забути.
Так не можна.
Може, спробуємо провести з ними трохи більше часу?
Може, потусите вдвох з моїм татом?
Круто.
Може, тоді він трохи розслабиться
і побачить, які в нас насправді стосунки.
Може, йому це допоможе. І тобі теж.
Добре.
Треба поспати. У мене почалися місячні. Це пекло.
Я теж хвилююся,
бо в мене не було місячних вже 35 років.
Мабуть, треба йти до лікаря.
Аміра сказала, що ти кинув роботу в фінансах, щоб робити подкаст.
Так, це правда.
Знаю, це звучить дико.
То ти розумієш, що це звучить дико?
Так, розумію. Але вона…
-Отже, розумієш. -Так, і вона, знаєте…
Вона така чудова, вона сказала мені:
«Життя коротке, йди за своєю мрією».
Як ти підтримуватимеш мою доньку, ганяючись за мрією?
У тебе є омріяний біткоїн
чи якийсь жирний пенсійний фонд мрії?
У мене немає пенсійного фонду мрії.
Але я викладуся на повну.
Ти викладешся на повну?
Байки білого хлопця.
«Я викладуся на повну!»
Я все розумію. Я можу витримати такі жарти.
Я не жартую.
Я знаю, що ви не жартуєте. Це хороша…
Я нічого не роблю. Я повторюю те, що сказав ти.
Тобто це була не пародія?
І я не кажу, що ви робили пародію.
Я не роблю ніяких пародій.
Я не думаю… Я взагалі не…
Я б і не подумав, що ви…
Я була дуже рада познайомитися з твоїми батьками,
але мені дуже соромно за куфі твого тата.
Розумієш?
У мене залишився маленький клаптик.
Я подумала, може, оформити його в рамку?
О ні. Не варто.
Точно? У «Майклс» усе зроблять.
Там таке вміють.
Це просто магазин товарів для рукоділля, але вони молодці.
У нього вдома багато куфі. Не треба.
-Невже? -Так.
Добре. У нього ціла шафа з куфі?
Ні, це не шафа.
Ні, це я так трохи…
Це серйозна справа.
Звісно. Я певна, що в нього просто гарна поличка.
Ця пісня рулить!
Вибачте. Я обожнюю цю пісню.
Так, це класна пісня.
Провокативна. Вона заводить.
Чому вона так тобі подобається?
Бо вона крута. Провокативна.
Ага. Тобі слова подобаються?
Це круте музло. Просто круте музло, розумієте?
Знаєш що?
А як ця пісня називається? Я забув назву.
Дуже провокативна.
Не знаю. Здається…
-«У Парижі»? -Щось там у Парижі.
-Що? -«Опівночі в Парижі»?
Ні, не те.
Не «Опівночі».
Хтось інший у Парижі.
«Кореші в Парижі»?
Близько.
Тобі холодно?
-Ні. -Тут є підігрів.
-Увімкнути? -Не треба. Дякую.
Добре.
Обожнюю цю пісню. Це вогонь.
Подобається?
Так, я знаю цю пісню.
Я піднімаюся без страху Я піднімаюся
Убиває наповал.
Тисячу разів на день
Це гарна частина.
Дуже дивно, але я не знаю назву цього треку.
І мене… мене більше чіпляє інше.
Думаю, мене більше чіпляє її зміст. Вона про
дружбу,
а Париж — це декорації.
Гори Милі єврейські ніжки
Гори
Ця пісня про всіх.
Може, більше про ваших друзів, ніж про моїх.
Може, гайнемо в Париж?
-Учотирьох? -Усі четверо. В Париж.
Тоді буде як у цій пісні.
Якщо поїдемо в Париж. Майже як у пісні.
Якщо ми поїдемо в Париж разом з тобою, це буде 75% назви цієї пісні.
Я не робив підрахунків, але…
Я не візьму цю ноту.
Я ж казав зі зброєю сюди не приходити.
Прибери це лайно. Втретє тобі кажу.
Чорт забирай!
Здоров, Аку.
-Як справи? -Добре.
-Підстрижеш мене? -Ага. Ти з твоїм…
недопігментованим другом поки сідайте.
Тут кров пішла. Я зараз підклею.
Сподіваюся, чекати недовго.
Ти ж не проти тут трохи підстригтися?
Ні. Я на розслабоні. Тут круто.
Точно.
Хоча, здається, мене не попередили про тутешній дрес-код.
Тоді все гаразд.
Аку, хто цей Біляшик?
Гадки не маю, старий. Я цього чувака не знаю.
Це я Біляшик?
Ну не я ж.
Агов, Біляшику.
Ага. Біляшик — це я.
Що таке?
Зроби ласку, зніми це тупе худі.
У тебе худі не того кольору. Знімай цей мотлох.
Чорт забирай.
Так. І ще тут дуже волого. Однозначно.
Лише секунду тому ти мерз у машині.
Бо кондиціонер дув мені в горло,
і я боявся стрептококового запалення, а тепер — ні,
бо ми в тісному приміщенні з купою людей.
Нічого, я просто зніму худі.
Стривай. Ти точно хочеш це робити?
Не мені тебе вчити, але зараз ти знімеш своє худі, а що потім?
Його банда затисне тебе в кутку в душі.
Щодня доводитимеш свою мужність, доки не стомишся й не зламаєшся.
А потім станеш хлопчиком на побігеньках.
Хлопчиком на побігеньках?
Він змусить тебе прати свої лахи, забиратиме твою пайку їдла.
Ти бачитимеш його лице щовечора,
коли засинатимеш у сльозах.
І те ж лице бачитимеш уранці,
коли прокидатимешся від кошмарів.
Ти хочеш стати заручником
цього безкінечного зачарованого кола,
знявши зараз своє худі?
А тут що, дають їжу?
Я завжди хотіла піти з невісткою в таке місце.
-Мені вже цікаво. -Ага.
Добрий день.
Ну й манери.
Тут роблять обгортання бджолиним воском.
Віск дійсно з вуликів.
-Справді? -Так.
У них тут є вулики.
-Привіт. -Привіт.
Маєш гарний вигляд.
Так, це не проблема. Вас влаштує лікар-чоловік?
Нічого собі.
Вибач, будь ласка.
За що?
Ти не бачила, що сталося?
Ні, а що сталося?
-Щоб ти знала, я тут дуже часто буваю. -Ясно.
І ось я приходжу з тобою,
і перед нами пропускають якусь білу жінку.
Я не…
Може, вона записана раніше за нас.
Навіть не уявляю, як тобі важко.
-Що? Ви про що? -Одну хвилинку.
-Та не треба. -Я розберуся.
Вона розбереться.
Добридень.
Доброго дня. Отже.
Як майбутню свекруху
афроамериканки в Америці,
мене приголомшує та викликає відразу
расизм, який я щойно спостерігала.
Що ви маєте на увазі?
Вам добре відомо, що я маю на увазі.
Привіт.
Міс Шеллі. Може, вийдемо подихати повітрям?
Так. Ми вийдемо подихати.
Запис на прізвище Коен через «Е».
-Добре. -Ага.
Ходімо на вулицю.
Сюди!
Схоже, тут пристойна гра.
Так, старий.
-Привіт, Аку. -Привіт.
У Парку Г'юза теж так?
Га?
Парк Ленґстона Г'юза. Ти казав, що граєш там.
Хоча про нього не знає ні ґуґл,
ані люди, в яких я про нього питав.
Ясно. З ґуґлом…
Відбувається щось дивне. У мене теж глючить.
Раджу звернутися в сервісний центр.
У Парку Г'юза ігри спонтанні,
але тут точно відчувається харизма
Парку Ленґстона Г'юза.
Не хочеш пограти в баскетбол?
-Зараз? -Так, піди пограй.
-І так багато людей чекає. -Перестань.
Візьмете мого друга?
Так, забігай, пограємо.
Ти наступний.
-Швидше! -Гаразд.
Іди й покажи клас Парку Ленґстона Г'юза.
Покажу.
Знаєш, «Моє життя — не кришталеві сходи».
-Сильно. -Це Ленґстон Г'юз.
Знаю, старий. Я завжди це повторюю. Підписую так свої листи.
Ти що це виробляєш?
Ви це знімаєте?
-Так. -Не треба.
-Це лише для мене. -Добре.
Ну ж бо, Ленґстоне.
Пасуй!
Ну ж бо, Ленґстоне.
НАЖИВО 1827
Ви це зняли?
Ні, зніму наступний.
Обійди його. Добре.
Та ну вас. Ви йому дозволяєте таке робити?
НАЖИВО 4190
Круто було. Треба це повторити.
У мене десь був м'яч.
Дасте їхні контакти? Вони класні.
-Що ти таке кажеш? -Чуваче.
Чорні й білі ніколи не помиряться. Крапка.
-Що ти таке говориш? -Правду, друзяко.
Ти моя найкраща подруга і ділова партнерка.
Отака ця фігня потужна, брате.
Знаєш, це як зраджувати жінці.
Ти зрадив жінці, хочеш жити далі, але не виходить,
бо вона ставить питання,
не може забути і хоче знати подробиці.
Питає: «Ти сував у неї ділдо?
Вона його смоктала? У вас був анальний секс?»
Такого повороту розмови я не чекав.
Про це треба говорити, бо це правда.
Для чорних людей у цій країні білі — це зрадливі чоловіки.
А ми — жінки, які не можуть жити далі.
Як би сильно ми цього не хотіли,
ми не можемо забути, що ви зробили і що ви досі робите.
Для тих, хто мене не знає, я Диметриус, двоюрідний брат Амайри.
Люблю її до смерті.
Я організатор весіль.
По-перше, мене звати Аміра,
а ти організатор заходів у готелі при аеропорті.
Бізнес розвивається, як і має бути.
Якщо бізнес не росте, щось іде не так.
-Чи ні? -Так.
Я Бекка, я теж організовую свята.
Я давня подруга Коенів,
-і я… -Вибачте, я не хочу здатися грубою,
але нащо вони нам треба?
Аміро.
Я ще раз наголошую,
що зі стресом буде дорожче.
Я матиму справу з нею, а треба ж бути на висоті.
Не хвилюйся, вона заспокоїться.
Дякую.
У вас дуже мало часу,
тож треба поквапитися.
Для початку треба вирішити, яка буде тема.
Що скажете про старий Голлівуд?
Обожнюю старий Голлівуд.
Клас? Ну, правда.
Обожнюєте часи, коли чорні артисти
не могли жити в готелях, де виступали?
Дуже слушна думка.
-От я не любила «Віднесених вітром». -Навіть коли це не було обов'язково.
-До того, як це стало круто. -Дух штовхає мене в іншому напрямку.
Я думав організувати щось у стилі «Трону».
Пам'ятаєте 80-ті? «Трон»?
-Ні. -Так.
Тема — «Трон», але з присмаком життя на районі.
Можна зекономити,
якщо замість звичайних костюмів будуть костюми зі світлодіодами.
Район, де люди роблять звичайні речі в універсумі «Трону».
Я не думаю…
-Мені подобається. -А мені — ні.
Так, брате, ти розумієш.
Хочу прояснити. Усі прийдуть на весілля в однакових костюмах?
Можна вибрати колір, але в них ще треба влізти.
У нас жива черга.
Я хочу червоний.
Червоний? Буде. Червоний забили.
Де ми візьмемо костюми?
Я їх принесу.
У мене є 40 тронівських костюмів, які світяться.
Вони всі працюють. Буде класно.
-У вас є 40 костюмів? -Сорок.
Якщо хочете запросити більше 40 людей,
це вже ваші проблеми.
Я б їх не кликав, бо костюмів не вистачить.
Без них вони безглуздо виглядатимуть.
-Дуже оригінально. -Ти січеш.
-Весілля в стилі «Трону» ще не було. -Не було.
Наші батьки вбивають нас.
Знаю.
Але добре те, що ми майже на фініші.
Вони такі заклопотані, що майже нас не дістають.
Так. Мама сто років не дзвонила.
Неймовірно.
Тато теж зі мною не зв'язувався.
Навіть не пише звичні есемески-афоризми в стилі «форма слідує за функцією».
Гадаєш, з ним сталася біда?
Боже, ні. Чому ти так кажеш?
Це було б жахливо.
Це був би кошмар. Лише питаю, чи все з ним добре.
Добре, любий,
-мені вже час. Не хочу спізнитися. -Ти прекрасна.
Дякую.
Ти всіх підкориш. Пам'ятай, ти — сила.
Ти ж не бачив той фільм, так?
Якщо ще раз скажеш, що я не бачив «Силу»,
я тебе покину.
Тому вікторіанську сукню я зробила синьо-зеленою.
Насичені, модні в ті часи кольори.
У мене чудові зв'язки в центрі,
і я можу дістати якісні тканини дуже недорого.
-Чудово. -Так.
Я залишу вам кілька моїх ескізів.
Це було б чудово.
Нагадайте, коли ви закінчили Гарвард?
Може, в нас є спільні знайомі.
Я вчилася не в Гарварді, а в Говарді.
Говард! Звучить схоже.
Це як Гарвард для чорних.
Цікаво.
Полетіли!
Парубоцька вечірка — саме те, що тобі треба,
щоб налаштуватися на весілля, друже!
Я такий напружений. Чекаю не дочекаюся.
У Вегас із братвою. Будемо відриватися по повній програмі.
Жерти екстезі, лизати ноги стриптизерці.
Буде круто.
Привіт. Як справи, народ?
Здоров, хлопче.
Привіт.
Слухай, надіюся, ти не проти, що я приєднаюся.
Я вирішив скласти тобі компанію. Й Омара взяв.
Привіт, старий.
Привіт, Омаре.
Бач… я дізнався, що Аміра запросила твоїх маму і сестру з дівчатами до Палм-Спрінґс,
і подумав, що й сам не проти потусити з хлопцями.
-Дуже гарна й нормальна думка. -Ага.
Коли будемо в Вегасі,
забудь, що я твій майбутній тесть.
Я інша людина.
Я просто твій друг, з яким ти приємно проводиш час.
Як звати твого друзяку?
Мене звати Мо, і в мене є цицьки.
Вибач, брате. Сестро… Мо.
-Ага. -Так.
-Здається, це моє місце. -Вибачте.
Буде весело.
Сто відсотків.
-Що за фігня? -Бро, я не знаю.
Але від його невимушеності аж мороз по шкірі.
Такий тебе вб'є, а потім безтурботно спатиме 9,5 годин.
Я таке робив.
Ти знав, що в Мо є цицьки?
Так, вони в неї на грудях.
То який у тебе план?
Спіймаєш чувачка на якійсь дурниці й настукаєш своїй доньці?
Ні. Ми туди їдемо,
щоб не дати йому відірватися.
Це дуже низько.
Але не брехатиму, план хороший.
-У Вегасі завжди видно, хто є хто. -Саме так.
І по друзях людину теж видно.
Точно.
Шот!
Ковтай пігулку.
Це для мого друзяки.
«Е», «З», «Р» і «А». Майже алфавіт, курва.
По дівках більше не ходитиме.
-Так, це для мене. -Так.
-Привіт! -Ти буквально світишся.
Дівчата, хто шумить на весь вестибюль?
Привіт, красуне!
Привіт, груденята!
Привіт, дівчата!
Хто ця біла жінка?
Дівчата, це міс Шеллі, мати Езри.
Боже, ви всі такі красуні.
Не можу відірвати від вас погляд.
Чесне слово. Ці сережки,
ці діла в помаранчевому топі!
Просто відпад. Надивитися не можу.
Відпад.
Я однозначно на всіх вас запала.
Так.
У тебе дуже гарне татуювання.
-Дякую. -Будь ласка. Що там написано?
«Спочивай з миром, Великий Рев».
Співчуваю.
Він був моїм серцем.
-Тоді чому тату не на іншій… -Мамо, заради Бога.
Співчуваю вашій втраті. І вибачте за маму.
Що?
Я прямо спитаю.
Усі твої знайомі вживають кокаїн, а ти ні?
Так, це дико і сумно.
Якщо чесно, це нас розділяє.
Я сумую за тими людьми, якими вони були.
Йо! Езро!
Езро, друже. У нас майже скінчилося.
Дай номер свого чувака. Треба подзвонити дилеру.
Чуваку, що продає тобі кокс. Подзвонимо йому? Дякую.
Який чувак? Я не знаю ніякого чувака!
Що? Ти точно знаєш чувака.
-Знаєш. -Ми купували в нього минулого разу.
Припини. Подзвони йому.
Ви під кайфом і не розумієте, що мелете.
Я не знаю чувака з кокаїном.
Ти знаєш чувака. Ми купували в нього кокаїн.
Він кокаїновий дилер,
ми купили в нього кокс.
Тебе так уштирило, що ти відключився на кокаїновій доріжці.
Уся пика була в кокаїні.
Чекай, я тебе пам'ятаю.
Минулого разу ти обісрався.
Так! Точно!
-Ти обісрався! Від кокаїну! -Заткнися.
Так і було!
Нюх-нюх, мерзотники, вгадайте, кого я знайшла.
-Коксодилер! -Точно!
Езро! Я про нього тобі казав.
Дилер коксу!
Глянь на його пальці.
Там написано «Коксодилер».
Езро! Дякую за кошик з фруктами на мій день народження.
Ти мужик. Тримай, друже.
Чорт забирай. Багатенько кокаїну, Езро.
Ага.
То ти обісрався, коли був тут минулого разу?
Наклав у штанці?
Так, але не від кокаїну. А від…
Від їжі з «Чіпотле».
Я готова. Готова!
Отже: шість букв. Множина.
Люди, які гарно рухаються.
Оскільки це множина, то в кінці буде «и».
-«И». -Добре.
-Стриптизерки! -Забагато букв.
Чекайте. Ні, я знаю.
Це слово на «н»?
Ні.
Ні. Я мала на увазі навахо.
Справді, я хотіла сказати «навахо»,
бо, знаєте, коли вони рухаються…
Мамо, будь ласка.
Що?
Це репери!
Боже мій!
Якого біса?
-Та що з вами таке? -Боже!
Боже мій!
-Ви що, здуріли? -Ні-ні.
Нічого. У тебе гарні коси.
Вона зачепилася за мою…
Нічого. Хай їй хтось принесе…
-Ти знала, що це перука? -Ні, не знала.
Зроблено дуже майстерно, правда? Бо…
Віддайте мені її перуку. Давайте сюди.
-Усе заплуталося. -Усе гаразд.
-Не треба! -Добре.
Що ста…
-Твоя поїздка теж була жахлива? -Можна й так сказати.
У мене був просто кошмар.
Твій тато щось казав?
Ні. А що? Що він мав сказати?
Нічого. Що все пройшло добре,
абсолютно нормально. Ага.
-Добре. -А в тебе чому був жах? Через маму?
Давай не будемо.
Що вона втнула?
Езро, я справді не хочу про це говорити.
Скажи, що вона накоїла.
Гаразд. Вона повелася нечутливо, як завжди.
Але ви всі такі.
Що ти хочеш цим сказати?
Вибач. У мене голова йде обертом.
Вибач.
Добре.
Агов. Що ти робиш?
-Викидаю цей мотлох. -Чому?
Бо мене не взяли на роботу, Езро, ось чому.
Що?
Продюсер мені подзвонив і сказав, що він узяв іншу людину,
яка краще знає той період. Щось таке.
Люба, мені шкода.
Якщо це тебе втішить, то я можу якийсь час тебе підтримувати.
Ні, Езро, я не хочу бути утриманкою.
Я просто думаю, як тобі допомогти.
Може…
Може, подзвонити другу нашої родини, Ріку Ґрінвальду?
У нього є зв'язки. Він допоможе тобі знайти роботу.
Чортова розкіш.
Ти мене не слухаєш? Ти мене не чуєш?
Я всього досягла сама.
Я дуже старалася,
долала всяке расистське лайно,
щоб ти зараз зателефонував другу сім'ї, який влаштує мене на роботу,
яку я мала отримати п'ять років тому?
Як думаєш, що я відчуваю?
Я не хочу тебе засмучувати. Я просто хочу допомогти.
Приймати допомогу від коханих — нормально.
Для тебе це легко, бо так влаштоване твоє життя.
У мене все не так.
Забудь. Треба готуватися до репетиції вечері.
Я іду в туалет. Одна.
Будь ласка.
Я не хочу йти з тобою в туалет.
Відколи це?
Але там мій зарядний.
Я лише заберу зарядний, а потім можеш іти.
Боже мій!
-Вуді! -Здоров!
Мене звати Акбар Могаммед, брате.
Чуваче, мама назвала тебе Вуді, і я зватиму тебе Вуді.
Ну, мама не народжувала кредитного шахрая і злочинця-кар'єриста,
падкого на підробки «Версаче», але що вдієш?
Це справді «Версаче».
Я тебе благаю.
Фіг з ним. І я не злочинець.
Мені закидали підглядання.
А підглядав я, щоб зрозуміти, чи зраджує мамка мого дитятка.
-Щоб платити менші аліменти. -А нащо було підглядати в вікно?
-Я хотів глянути, чи ставлять її раком. -Це не зменшить аліменти.
Судді шльондру покажу, собі гроші збережу.
Не можна сказати судді: «Її ставили раком. Зменшіть аліменти».
Суддя на це не поведеться.
Я так уже робив.
-Привіт, дядьку Іджею. -Привіт, мала!
Це Езра. Езро, це мій дядько Іджей.
-Привіт… як ти сказала, Ез… -Езра.
-Знаменитий дядько Іджей. Я про вас чув. -Добре.
Так, це Езра. Той самий.
Зрозуміло.
Я піду привітаюся з Рене.
Поводьтеся добре.
Ми не образимо.
Залиш нам цю кредитку, і ми з неї всі гроші знімемо.
Твоє зализане волосся блищить, як кредитна картка.
-Він бреше. -Ну, все.
Повертайся якомога швидше.
В Езри подкаст про культуру чорних.
Розкажи йому, Езро.
Так, я роблю подкасти.
Про що?
Про культуру.
«Про культуру»? Ти забув сказати «чорну», так?
Треба ж якось заробляти гроші.
Дай мені 150 баксів. І не кажи їй, що я просив гроші.
-Не скажу. Перешлю по… -Горілки.
І налий щось цьому білому Барі Вайту.
Агов! Я хочу дещо сказати.
-Я скажу. -Ну, кажи!
Тут дуже класно.
У мене ніколи не було такого весілля,
хоча я одружувалася тричі. Саме так.
Двічі в мерії
і раз у ресторані «Беніхана».
Ми навіть столики не замовляли.
Аміро, сестро, я дуже щаслива за вас із Езрою…
Ми тебе вітаємо. Ти одружуєшся з білим чоловіком.
Тут же купа білих.
Якщо ти щаслива, то й ми теж, так?
Я штурмував Капітолій.
Так. Я там був.
Езра намагався мене зупинити.
Він сраний ліберал, але хороша людина.
За мого найкращого друга Езру. Він добрий і чуйний,
але чомусь не додумався посадити мене разом з чорними.
Це навіть з точки зору естетики було б правильно.
Слава інклюзивності та нашому віднайденому спадковому багатству.
Він рано пішов з сім'ї,
кинувши на матір усіх, і будинок теж.
А коли його мама померла 1984 року,
Екзібіту не лишалося нічого іншого, як переїхати до батька в Нью-Мексико.
Здається, в Альбукерке.
Думаю, пора закінчувати. Так.
Та вакцина…
Робить тебе геєм.
Мораль історії така:
не зустрічайся з жінкою, яка не поважає твою дружину.
Я не хотів… Я змолов дурницю.
Можна хвилиночку уваги?
Увага.
Я знаю, що зазвичай батько виголошує промову в день весілля.
Але я хотів дещо сказати сьогодні.
Коли дочка виходить заміж,
кажуть, що батько її віддає.
І це гірка пігулка.
Бо зазвичай ти не знаєш,
якому чоловіку віддаєш свою доньку.
Зазвичай.
Але мені пощастило,
бо, здається, я знаю, що Езра за людина.
Він не п'яниця, не наркоман, не наївний мрійник і не розпусник,
який оточує себе расистами й дегенератами.
Це не мій зять.
Ось мій зять.
Непогано.
Тож за мою прекрасну доньку.
Будьмо!
-Ми тебе любимо! -Вітаємо.
Дякую, сер.
Агов.
Езро.
Дякую за те, що ви зробили.
За що саме?
За вашу промову.
Ви могли мене з болотом змішати.
Але утрималися. Дякую.
Не дякуй. Я зробив це не заради тебе,
а заради своєї доньки.
Думаєш, я присоромлю її перед усією родиною?
Ні.
Ти погано мене знаєш.
Але знаєш що?
Я знаю тебе.
Я відразу тебе розкусив.
Я бачу тебе наскрізь.
І я не можу збагнути, чому моя дочка
так до тебе прилипла.
Але я чітко розумію одне:
ти абсолютно, безсумнівно, однозначно
не підходиш моїй доньці.
Крапка.
-Чому? -Перепрошую?
Чому я не підходжу вашій доньці?
-Чорт, з чого ж почати? -З чого завгодно.
Що ж, почнімо з парубоцької вечірки.
Зі стриптизерок і кокаїну. Почнімо з цього.
Почнімо з того,
чому ви взагалі були на моїй парубоцькій вечірці?
Ви не мали права там бути. Там нормально дуріти.
Я не такий.
Це все мої тупі друзі.
Але ви влізли й отримали те, що хотіли.
Мені було паскудно.
Взагалі-то мені паскудно завжди, коли ви поруч.
Ви поганите мені життя, і я не знаю чому.
Бо якщо чесно, все, що я зробив,
це кохав вашу дочку
цілком і сповна.
І вона кохає мене,
і ми хочемо одружитися.
Але ви ще до зустрічі зі мною вирішили,
що ненавидите мене.
А коли зустріли,
ви всі сили кинули на те, щоб якось мене викрити
чи довести, що мені не місце серед чорних,
що я спостерігач, а не учасник.
Тому ви привели мене на баскетбол у парку
і в бандитський барбершоп, де я був як йолоп у червоному худі.
Тому дістаєте мене за мій подкаст, мій музичний смак,
мої погляди, моїх друзів —
буквально за все в моєму житті.
І я все терплю. Я все терплю!
Я терплю ваші безкінечні наїзди.
І це мене дечого навчило. Ви були праві.
Щодо чого?
Я ніколи, ніколи
не знатиму, як у цій країні живеться чорним.
Але я знаю, що таке козел.
Так, я знаю.
Я дуже рада. Вони такі хороші…
Аміро!
Привіт!
Я відійду на хвилинку.
-Боже мій! -Привіт.
Привіт! Я лиш хотіла зупинити тебе, щоб сказати, що ти чарівна.
Дякую.
Це бігуді?
Твоє волосся завите на бігуді?
Та ні.
Дідько. Добре. І це не накладні пасма?
Ні.
Ні? Добре. Чорт.
Мабуть, треба знову студіювати таблицю.
Після дівич-вечора
я занурилася в вивчення зачісок чорних жінок.
Я подивилася документальний фільм з Крісом Роком.
Не знаю, чи бачила ти його, але фільм неперевершений,
а Кріс такий смішний.
Його голос завжди мене смішить.
Але зачіски чорних жінок — це зовсім не смішно.
Боже, я й гадки не мала.
Це просто розрив шаблону.
Стільки сил, часу,
болю й страждань. Чорним жінкам стільки доводиться терпіти.
Я просто хотіла бути в курсі,
коли знову тебе побачу. А тепер я тебе відпускаю.
Так.
Але спершу скажи,
що це за стиль? На майбутнє.
Шеллі, я не іграшка.
Мені не подобається, що ви ставитеся до мене,
як до блискучої цяцьки, якою можна хизуватися перед друзями.
Ні, нічого такого.
-Так і є. -Ні…
Дозвольте мені закінчити. Так і є.
Я з самого початку ставилася до вас із добротою і повагою.
Починає здаватися,
що ви всі радієте чорній невістці,
бо зараз модно добре ставитися до чорних.
Ви точно розповідаєте друзям про кожну нашу зустріч,
але я гарантую, що ви їм не кажете,
що ви щоразу
поводитеся непристойно і обов'язково когось сильно ображаєте.
-Я не… -А зараз ви заплачете.
Надуєтеся й удаватимете жертву,
ніби все, що я сказала — безпідставно.
Мої почуття неважливі.
Головне, що вас образили.
Я надто агресивна з вами?
Я «сердита»?
Найсмішніше, що я дійсно хотіла взнати вас,
як жінка жінку.
І щоб ви мене побачили.
І я теж…
Ні.
Ви не бачите, яка я людина.
Байдуже, скільки книжок ви прочитаєте і скільки документалок переглянете,
бо зрештою я все одно не буду для вас просто Амірою.
Я завжди буду чорною невісткою Амірою.
А це невігластво.
Аміро. Усе гаразд?
Не зовсім.
Міс Шеллі, усе гаразд?
Добре.
Аміро, сонечко?
Можна тебе на хвилинку?
Так.
Хочеш сказати першим?
Так, але, схоже, ти теж хочеш.
Так.
Езро…
Я не знаю, як так жити.
Так.
Просто…
Знаєш, твоя сім'я,
моя сім'я, уся ця ситуація.
Це все важко. Не знаю, може, це нормально,
але, якщо чесно…
Боже, в мене нема на це сил.
Мені дуже шкода.
Я згоден.
Ця ситуація з нашими сім'ями…
Моя мама, твій тато.
Не думаю, що щось зміниться, тому…
Але я хочу, щоб ти знала,
що час, проведений з тобою, був найщасливішим у моєму житті.
Я відчуваю те саме.
Гаразд.
Я думав про те, що ти сказала.
Шкода, що не дають долар щоразу, коли я це чую.
Ти противна людина. Ти це знаєш?
Що?
Ну, і які ж мої слова
завели шестерні в твоїй свідомості?
Ти сказала, що чорні й білі ніколи не помиряться.
Думаю, ти права.
Брате, звісно, я права.
Я завжди права.
Тебе це турбує? Що я завжди права?
Ні, мене турбує те, що на якусь мить я повірив, що ти помиляєшся.
Що для нас була надія. І майбутнє.
Що двох людей з різних прошарків суспільства
можуть об'єднати співчуття одне до одного,
цікавість і кохання.
Але, зрештою, коли йдеться про чорних і білих,
кохання недостатньо.
Забагато зовнішніх чинників.
Хай то друзі чи родина, але люди не можуть прийняти те,
чого не розуміють.
Інша справа, чи це правильно, але факти свідчать, що це правда.
Зрештою, ми справді живемо в різних світах.
Від цього не втекти.
Я виріс на хіп-хопі. Він зробив мене тим, ким я є.
Але навіть з ним я не був готовий зустрітися зі світом, до якого не належу.
Я завжди буду аутсайдером.
Тому, хай це прозвучить дико,
але якщо вже полюбив щось,
навіть якщо хочеться про це кричати,
краще тримати це при собі.
Бачиш, я ж казав. Білий Барі Вайт дає прикурити.
Він і Джо Роґан.
Джо Роґан через слово прозиває наших, але пофіг.
В очі скаже — тоді інша справа.
А ти трохи притиснув чувачка.
Ти про Езру? Неправда.
Притиснув так, що дихати не давало.
Ні, ти мені це лайно не закинеш.
Так учинив би кожен батько на моєму місці.
Ти відірвався з білячком, бо знав, що тобі це зійде з рук. Скажи правду!
А ти б учинив інакше, так?
Я б розвів його на тачку.
Почав би позичати в нього гроші,
купив би собі пралку й сушилку, може, одеколон.
Відремонтував би терасу.
Він би не відмовив.
Ти живеш у своєму світі. Забудь про це.
Байдуже, як би вчинив я.
Часи змінилися. Світ інший, Вуді.
Акбар, стерво. Мене звати Акбар.
-Складів стільки ж. -Бачиш?
Ти не бачив того, що бачив я.
Він і його друзі-дегенерати так закидалися кокаїном у Вегасі,
наче косплеїли «Обличчя зі шрамом».
То в цьому проблема? В кокаїні?
Так, це одна з головних причин. Кокаїн.
І не просто кокаїн. Гори кокаїну.
Там скрізь були гори кокаїну.
Його так уштирило, що він обісрався!
-Ти бачив, як він обісрався? -Я сам не бачив.
Але я чув, що коли він був там минулого разу, він обісрався,
і про це досі говорять. Усе місто знає.
Як би ми з ним показувалися на людях?
Ого.
Я не кажу, що це правильно, але ти теж відривався свого часу.
Пам'ятаєш, коли Рік Джеймс випустив альбом Cold Blooded?
Ні, я не пам'ятаю цей альбом Ріка Джеймса.
А кокаїн пам'ятає.
Ми обожнювали цей альбом.
То був єдиний раз, коли ми були близькі.
Ти його трохи обділив.
Ти обділив його.
Ти й Аміру обділив.
Ти їх обох обділив.
ШЕЛЛІ КОЕН
Припини так широко посміхатися. Ти лякаєш місцевих.
Я рада, що мій син купить мені кросівки.
Не розумію, нащо тобі раптом знадобилися «Данки».
Бо син Діани Каплан купив їй кросівки, і вона мені вже вуха цим продзижчала.
Чорт.
Що?
Нічого. Зайдемо й купимо кросівки. Не проблема.
Цього разу Діана перемогла, мамо. Я не хочу…
Езро?
Аміро. Привіт, мала.
«Привіт, мала»?
Чому ти говориш, як Ел Ел Кул Джей? Ти чого?
Вибач, я не чекав тебе тут зустріти.
І я теж.
Тату? В чому річ?
Щоб мене.
Саме вчасно.
Так. Я привела тебе сюди не купувати взуття.
Я вже почав доганяти.
Доню, не знаю, що я сказав, щоб витягти тебе сюди,
але я збрехав.
Насправді ми з Шеллі поговорили.
Так. Ми облажалися.
-Сильно. -Ага.
І ми хочемо перед вами вибачитися.
-Можна, я перший? -Так, будь ласка.
Езро.
Брате.
Послухай.
Я з першої нашої зустрічі сів тобі на голову.
Вибач.
Ти такого не заслужив.
Ми завжди думали, що Аміра приведе додому
когось не схожого на тебе, і я не міг змиритися.
Я не думав, що зможу побачити в тобі себе,
але я бачу.
Ти хороша людина.
І трудяга.
Та найголовніше те,
що ми обоє дуже любимо Аміру і зробимо все, щоб вона була щаслива.
Гаразд, моя черга.
Аміро, вибач за все, що я робила
і казала. За всі образи.
Якщо чесно, я просто розгубилася.
Мій син привів додому прекрасну, дивовижну жінку,
а я нічого не знала про її світ.
А думала, що знала.
І я так раділа, що в нашу сім'ю віллється нова цікава культура.
Сподіваюся, ти приймеш мої вибачення.
Бо я вибачаюся від імені всіх білих.
Окрім расистів, справжніх расистів.
І від імені всіх євреїв,
окрім тітки Мітці, бо…
-Расистка. -Вона расистка.
Вона жахлива людина.
Але здебільшого від свого імені,
Шеллі Коен з Брентвуда, Каліфорнія.
Вибач мене, Аміро.
Я люблю тебе, і ти не іграшка.
Я бачу в тобі справжню, сильну,
окрему особистість.
Дякую, міс Шеллі, це для мене дуже важливо.
Вибачення приймаються.
Я відчуваю, що вони справжні та щирі,
тож дякую.
І Еззі…
Мені шкода, що я завжди плутаюся під ногами.
Не шкода.
Не шкода, зайчику, але я люблю тебе.
-Так. Я теж тебе люблю. -Я дуже тебе люблю.
Отже…
Ми з Акбаром дещо придумали.
Так, і ми думаємо, що вам обом це сподобається.
Дуже сподобається.
Ти скучив за мною так само, як я за тобою?
Я так за тобою скучив,
що навіть купив шльопанці, щоб бути ближчим до тебе.
Від «Умбро». Інших не було.
-Ага. -О ні.
Я купив їх, бо сумував.
-Я сумував за тобою. -І я за тобою.
Я люблю тебе.
Дякую!
Хай Бог благословить усіх,
хто прийшов, щоб засвідчити шлюб Езри та Аміри.
Єднання двох сердець.
Езро та Аміро, ви обираєте одне одного, щоб побудувати дім,
не з цегли та цементу, а дім, що стане притулком у ваших серцях.
Нехай буде він повною чашею щодня
на цьому прекрасному шляху любові.
Забагато язика.
У більшості білих так.
Ти віриш, що це відбувається?
Так!
Ого. Вони такі щасливі.
Так.
Пан і пані Коен.
Пан і пані Могаммед-Коен.
Ага.
Оце ми влипли!
Переклад субтитрів: Катерина Мазур