När blir våra nästa mötesstunder?
I regn och storm, eller blixt och dunder?
När sanden ut glaset ut har runnit.
När slaget är förlorat och vunnit.
Vilken plats?
På heden här.
Macbeth kommer, jag svär. Macbeth kommer, jag svär.
Styggt är vackert och vackert styggt.
Genom moln och dimmor seglar vi tryggt.
Var hälsad, tappre vän.
Berätta för kungen hur slaget stod när du lämnade det.
Det var osäkert.
Som två utmattade simmare som drog ner varandra.
Den grymme Macdonwald,
krigslyckan log mot honom som en sköka.
Men det var förgäves.
Den tappre Macbeth, som förtjänat det namnet,
trotsade lyckan och svingade sitt svärd som rökte av blod
och skar modigt fram en väg till skurken. och skar modigt fram en väg till skurken.
Han varken hälsade eller tog farväl,
utan klöv honom från buken upp till käften och fäste hans huvud på vår ringmur.
Modige kusin. En välförtjänt ädling.
Knappt hade hans mod fått fotfolket att vända på klacken
förrän Norges kung såg sin chans att angripa på nytt med förstärkningar.
Oroade det inte våra befälhavare, Macbeth och Banquo?
Ja.
Som sparvar skrämmer örnar eller harar lejon.
Dubbelt fördubblade grep de in igen.
Inte vet jag.
Mina sår ropar på hjälp.
Gud bevare kungen.
Varifrån kommer du, ädle than?
Från Fife, min kung,
där norska flaggor hånar himlen och fläktar vårt folk kallt. där norska flaggor hånar himlen och fläktar vårt folk kallt.
Den norska kungen med fasliga antal, hjälpta av den store förrädaren
thanen av Cawdor, påbörjade en gräslig kamp.
Tills Macbeth och Banquo, klädda i stål,
mötte honom med jämn styrka.
Med svärd mot svärd, arm mot arm, krossade de hans fräckhet.
Och för att sammanfatta…
…är segern vår.
Vilken lycka!
Thanen av Cawdor ska aldrig mer förråda oss.
- Nej. - Gå och kungör hans dödsdom.
Som ni befaller.
Och med hans förra titel…
…ska du hälsa Macbeth.
Var har du varit, syster?
Dödat svin.
Var då?
Titta vad jag har.
Visa mig. Visa mig!
Tummen från en styrmans hand. Han sjönk så nära egen strand.
En trumma!
Macbeth kommer.
Ja.
Jag ska segla dit på vågornas dans.
Jag ska bli en råtta utan svans, jag ska, jag ska, jag ska.
Jag ska göra honom torr som strå. Jag ska göra honom torr som strå.
Varken natt eller dag ska han sömn få…
…fast han stänger sina ögonlock.
Hans liv ska bli förbannat ändock.
Nittionio veckors pina
ska han lida, skrumpna och tvina.
Trolldomssystrar, hand i hand.
Reser över sjö och land.
I en ring dansar de runt.
Tre gånger för dig och tre gånger för mig.
Och tre gånger till för att göra det…
Nio.
Tysta.
Besvärjelsen är sagd.
En värre eller vackrare dag har jag aldrig sett.
Hur långt till Forres?
Vilka är det? Sådana trasiga och konstiga kläder.
De ser inte ut att höra hemma på vår jord, men ändå är de här.
Lever ni? Eller förstår ni oss inte?
Tala, om ni kan. Vad är ni?
Var hälsad, Macbeth.
Var hälsad, thanen av Glamis.
Var hälsad, Macbeth. Var hälsad, thanen av Cawdor!
Var hälsad, Macbeth,
som ska bli kung.
Är ni synvillor? Eller är ni vad ni verkar? Är ni synvillor? Eller är ni vad ni verkar?
Om ni kan spå in i framtiden och säga vad som kommer att ske eller inte,
säg det då till mig, som varken begär eller fruktar er gunst eller ert hat.
Mindre än Macbeth, men ändå större.
Inte lika lycklig, men ändå lyckligare.
Du ska avla kungar, men aldrig bli kung själv.
Så var hälsade, Macbeth och Banquo.
Banquo och Macbeth.
Var hälsade.
Stanna, och tala färdigt.
Jag är thanen av Glamis, men på vilket sätt av Cawdor?
Cawdors than lever. En välbärgad man.
Att jag ska bli kung låter inte troligt.
Säg var ni har hört dessa konstigheter
eller varför ni stoppar oss med dessa profetior?
Marken har bubblor likt vattnet.
De var som bubblor. Vart har de försvunnit?
Det som såg så verkligt ut försvann som en vind.
Om de ändå hade stannat.
Var det vi talar om verkligen här?
Eller har vi ätit av någon galen rot som tagit våra förnuft tillfånga?
Era barn ska bli kungar.
Ni ska bli kung.
Och than av Cawdor. Var det inte så?
Det var deras ord. Det var deras ord.
Vem är det?
Kungen har hört om er seger, Macbeth.
Och när han läser om din personliga insats mot rebellerna
kommer hans häpnad och beröm att kämpa mot varandra.
Vi skickades för att framföra hans uppskattning.
Bara för att ta dig till honom, inte för att belöna dig.
Och för att hylla dig ytterligare
bad han mig att kalla dig than av Cawdor.
Var hälsad, ädle than. Var hälsad, ädle than.
För det är ditt.
Kan djävulen tala sanning?
Thanen av Cawdor lever. Varför klär ni mig i lånad dräkt?
Den som var than lever än,
men med en dödsdom som han förtjänar.
Om han var lierad med Norge
eller hjälpte rebellerna i hemlighet
eller samarbetade med båda för att skada sitt land, det vet jag inte.
Men högförräderiet, som han erkänt…
…har störtat honom.
Tack för ert besvär.
Than av Glamis och Cawdor.
Det största fattas. Det största fattas.
Hoppas ni inte att era barn blir kungar?
Då de som lovade mig Cawdor lovade dem desto mer?
Tror ni på det drömmer ni väl också om en annan krona
utöver den av Cawdor?
Men det är underligt.
Och för att locka oss till skada
talar mörkrets redskap ofta sanningar
och vinner över oss med småsaker för att leda oss i fördärvet.
Detta övernaturliga bud kan varken vara på gott eller ont.
Om på ont, hur kan det lova mig lycka och tala sanning?
Jag är thanen av Cawdor.
Om på gott, varför känner jag en frestelse som får mitt hår att stå
och mitt hjärta att bulta onaturligt mot mina revben?
Verklig skräck är inget mot fantasins fasor.
Trots att mordet endast finns i fantasin,
skakar det mig så att min handlingskraft kvävs,
och inget finns förutom det som ännu inte finns.
Vill ödet göra mig till kung, får det göra det utan min hjälp.
Det som sker, sker.
Även den värsta dagen går solen ner.
"De mötte mig på segerns dag,
och jag har fått veta med säkerhet
att de har mer än mänsklig kunskap.
Då jag brann av begär att fråga dem vidare
förvandlade de sig till luft och försvann.
Medan jag stod i förundran
kom budbärare från kungen som kallade mig 'thanen av Cawdor',
titeln som de tre systrarna hälsat mig med,
de som även förutspått att jag skulle bli kung. de som även förutspått att jag skulle bli kung.
Detta har jag velat underrätta dig om, min kära maka som ska dela min ära,
så att du inte berövas denna glädje
genom att förbli okunnig om storheten som utlovats dig.
Tänk på det. Farväl."
Du har Glamis. Och Cawdor
har du blivit lovad.
Men ditt lynne oroar mig.
Det är för fullt av människokärlek för att du ska ta den kortaste vägen.
Du vill bli stor.
Du har ärelystnaden, men den onda viljan saknas.
Det du begär som mest, det begär du fromt.
Du spelar inte falskt, men vill ändå vinna det orätt.
Skynda dig hit,
så att jag kan fylla ditt öra med mod.
Och med min tungas tapperhet tukta
allt som hindrar dig från den gyllene ringen.
Är Cawdors dödsdom verkställd?
Ers nåd.
Jag har talat med någon som såg hans död,
som berättade att han erkänt sina brott,
bönfallit om er benådning och visat sig djupt ångerfull.
Inget i hans liv var mer värdigt än hans avfärd från det.
Han dog likt någon som hade studerat sin död
och kastat bort det käraste han äger som om det vore en småsak. och kastat bort det käraste han äger som om det vore en småsak.
Man kan inte se en mans själ i hans ansikte.
Jag litade helt på honom.
Min ädle kusin.
Min otacksamhet tynger mig än.
Det enda jag kan säga är att du förtjänar mer än någon har råd.
Den tjänst och plikt jag är skyldig betalar för sig själv.
Välkommen.
Jag har börjat plantera dig och tänker jobba för att få dig att gro.
Ädle Banquo, du är inte mindre värd, och du ska bli lika känd och hyllad.
Kom till min famn och mitt hjärta.
Om jag växer däri, blir skörden er.
Min glädje är så stor och vildsint
att den vill förklä sig till tårar. att den vill förklä sig till tårar.
Söner, släkt, thaner
och ni som är mig närmast,
hör mig när jag nu ger tronföljden till vår äldste, Malcolm…
…som från och med nu ska bli kallad
prinsen av Cumberland.
Han ska dock inte hedras ensam,
utan adelstecken ska glänsa som stjärnor på alla som förtjänar det.
Nu mot Inverness, där våra band ska knytas hårdare.
Jag rider själv som sändebud för att glädja
min fru med ord om er ankomst. Jag tar ödmjukt farväl.
Min käre Cawdor.
Vi åker efter honom, som gör sig besvär för att välkomna oss.
En vän utan like.
Prins av Cumberland.
Det är nåt som blir mitt fall eller som jag måste hoppa över, Det är nåt som blir mitt fall eller som jag måste hoppa över,
för det ligger i vägen.
Stjärnor, göm er glöd.
Låt inte ljuset se mina mörka begärs nöd.
Kungen kommer hit ikväll.
Du låter galen. Är inte din herre med honom?
Förlåt, men det är sant. Vår than kommer.
En av mina kamrater hann före.
Ge honom mat och dryck. Han har goda nyheter.
Till och med korpen är hes
när den kraxar om Duncans dödliga intåg till vårt hem.
Kom, ni andar, som kontrollerar mördande tankar.
Riv av min kvinnodräkt,
och fyll mig från topp till tå med den värsta grymheten.
Gör mitt blod tjockt.
Spärra vägen till barmhärtighet, Spärra vägen till barmhärtighet,
så att ingen ånger kan skaka mitt beslut
eller hindra resultatet av det.
Kom till mina bröst
och gör min mjölk till galla, era mördande demoner,
var ni än gömmer er i väntan på ondska.
Kom, dunkla natt, och svep in dig i avgrundens svarta rök,
så att min vassa kniv inte ser såren den ska ge,
och låt inte himlen se igenom mörkret och ropa: "Vänta."
Store Glamis.
Värdige Cawdor. Värdige Cawdor.
Större än båda blir du i min nästa hälsning.
Dina brev har hänryckt mig bort från det blinda nuet,
och jag kan känna framtiden nu.
Min käraste.
Duncan kommer hit ikväll.
Och när åker han igen?
Imorgon, enligt honom.
Solen skall inte se den morgonen.
Ert ansikte, min than, är som en bok man kan läsa underliga saker i.
För att lura tiden, måste man se ut som den.
Var välkomnande med era ögon, er hand, er tunga.
Se ut som en oskyldig blomma, men var ormen under den.
Vi måste ta väl hand om vår gäst.
Och lämna nattens storverk till mig. Och lämna nattens storverk till mig.
Denna natt som leder till alla våra dagar
ger oss obegränsad makt om vi så behagar.
Var bara aktsam.
Dölj all er skam.
Lämna resten åt mig.
Slottet har ett vackert läge.
Luften känns frisk mot våra förtjusta sinnen.
Svalan, sommargästen,
visar också med sina trevliga bon
att himlens andedräkt doftar ljuvligt här.
Varenda pelare, fris, utsprång och vinkel
har denna fågel gjort till sin häckningsplats.
Luften brukar vara mild där de vistas. Luften brukar vara mild där de vistas.
Se, vår ärade värdinna.
Om alla våra meriter hade räknats dubbelt och dubblats i antal,
kunde de ändå inte jämföras med den stora ära
som Ers Majestät har fört till vårt hus.
Var är thanen av Cawdor?
Vi var honom hack i häl för att ta hand om honom.
Men han rider snabbt med sin stora kärlek som sin sporre,
som hjälpte honom hem före oss.
Min sköna värdinna, vi är era gäster ikväll.
Ge mig er hand.
Led mig till min värd.
Om allt är gjort när det är gjort, då borde det göras snarast.
Om mordet ändå kunde komma utan negativa påföljder,
om dolkstöten satte punkt för allt…
Men här… Men här…
…på tidens smala udde kan vi inte hoppa över livet efter detta.
Men såna gärningar döms även här.
De ogärningar vi begår här kommer ofta åter till en.
Rättvisans säkra hand för fram
giftdrycken vi har blandat åt andra till våra egna läppar.
Han litar på mig dubbelt.
Först som släkting och vasall, varav båda är emot dådet.
Sen som hans värd,
som borde hålla mördare utelåsta, inte hålla i kniven själv.
Dessutom har Duncan utövat sin makt så milt
och varit en så stark kung,
att hans dygder lär ropa efter hämnd efter en sådan helvetisk bedrift.
Medömkan ska som ett nyfött barn komma ridande på vinden,
eller himlens keruber på luftens blinda budbärare,
och blåsa denna hemska bragd i allas ögon så att deras tårar dränker vinden. och blåsa denna hemska bragd i allas ögon så att deras tårar dränker vinden.
Jag har ingen sporre som hugger i min viljas sidor…
…endast min ärelystnad, som ramlar över sig själv.
Vad nu? Vad nytt?
Han har snart ätit upp.
Har han frågat efter mig?
Vad tror ni?
Vi går inte vidare med det här. Han har hedrat mig.
Jag har fått gyllene beröm av allt sorts folk,
som borde avnjutas nu medan den glänser skönast
och inte kastas bort så snart.
Kom ert hopp från er dryck? Har det sovit sedan dess?
Vaknar det nu bakfullt för att se vad det just gjorde?
Nu förstår jag hur mycket du älskar mig.
Är du rädd för att vara samma man i handling och mod som du är i begär? Är du rädd för att vara samma man i handling och mod som du är i begär?
Vill du ha det du anser vara det finaste i livet
och ändå leva som en ynkrygg,
och säga "jag vill, men törs inte", som katten kring het gröt?
Snälla, lugna dig.
Jag vågar göra allt en man borde. Ingen riktig man vågar göra mer.
Vad för slags djur var ni då när ni föreslog detta?
När ni vågade göra det, var ni en man.
Och ju mer ni vågade, desto manligare verkade ni.
Jag har ammat och vet hur ljuvt det är att älska barnet vid mitt bröst.
Jag hade hellre, med barnet leendes mot mig,
ryckt honom från min bröstvårta och krossat skallen på honom
än att ha brutit ett löfte till er.
Och om vi misslyckas?
Då misslyckas vi.
Men håll modet uppe, så misslyckas vi inte.
När Duncan somnat,
vilket inte borde dröja länge med tanke på hans dagsritt, vilket inte borde dröja länge med tanke på hans dagsritt,
ska jag se till att hans vakter blir så fulla
att deras minnen går upp i rök
och deras hjärnor blir som tomma behållare.
Och när de sover lika gott som om de vore döda,
vad kan inte vi två göra mot den obevakade Duncan?
Vad kan vi inte skylla på hans vakter, som ska bära skulden för vårt stora mord?
Ge mig bara söner.
Din orädda karaktär borde inte ge annat än män.
Kommer inte alla tro, när vi blodat ner de sovande
och använt deras egna dolkar, att de har gjort det?
Vem vågar tänka annorlunda
efter att vi kungjort hans död med våra egna skrik?
Jag är redo.
Alla mina muskler är spända för detta illdåd.
Kom, vi går, men gömmer vår glupskhet. Kom, vi går, men gömmer vår glupskhet.
Falska ansikten måste dölja det falska hjärtan vet.
Månen har gått ner. Jag hörde ingen klocka.
Den går ner vid 12.
Jag antar att det är senare, sir.
Här. Ta mitt svärd.
Himlen är sparsam.
Alla ljus är släckta.
Jag är hemskt trött, men ändå kan jag inte sova.
Himmelska krafter, skydda mig från tankarna
som kommer till mig i sömnen.
- Ge mig mitt svärd. Vem där? - En vän.
Fortfarande vaken? Kungen har lagt sig.
Han har varit ovanligt munter
och visat stor givmildhet mot ert tjänstefolk.
Hade vi inte varit oförberedda, hade vi behandlat honom än bättre.
Allt är väl.
Jag drömde om de tre trolldomssystrarna inatt.
De har talat sanning för er.
Jag tänker inte ens på dem.
Men när vi får lite tid över
kan vi prata om det.
Om ni har tid?
När som helst.
God natt, då.
Tack, sir. God natt.
Säg till min fru att slå i klockan när min dryck är klar.
Är det en dolk jag ser framför mig?
Med fästet mot min hand?
Kom…
…låt mig ta dig.
Jag har dig inte, men ändå ser jag dig.
Går inte denna förskräckliga syn att fatta med handen, enbart ögat?
Eller finns du bara i mina tankar, en falsk skapelse
av min hjärnas feberhetta?
Jag ser dig än.
Du verkar lika äkta som den i min hand.
Du visar mig vägen jag tänkte gå och verktyget jag tänkte använda.
Mina ögon luras av mina andra sinnen, eller är förmer än de.
Jag ser dig än,
nu med bloddroppar som inte var där tidigare.
Det är inte på riktigt.
Det är våldet i mitt sinne som gör sig synligt.
Låt inte den fasta marken höra åt vilket håll mina steg går,
då jag är rädd för att deras stenar skvallrar om min plats.
Jag går, och det är gjort.
Klockan bjuder in mig.
Duncan, det är din gravklocka, vet det. Den kallar dig till himlen…
…eller helvetet.
Hör!
Tyst. Tyst.
Jag hörde ugglan skrika,
dödens ringare som önskar god natt.
Han gör det.
Det som har gjort dem druckna har gjort mig modig.
Det som har fått dem att slockna har gett mig eld.
Dörrarna är öppna,
och de fulla vakterna hånar dem med sitt snarkande.
Amen.
Jag har blandat deras sängfösare så att livet och döden kan tvista om dem,
om de lever eller inte.
Åh nej!
Jag fruktar att de har vaknat för tidigt.
Försöket, inte brottet, får oss på fall.
Hör.
Jag lade fram deras dolkar. Han måste ha sett dem! Jag lade fram deras dolkar. Han måste ha sett dem!
Min make.
Jag har gjort det.
Hörde du inte något ljud?
- När? - Nu.
- Då jag kom ned? - Ja.
Hör.
Vilken ömklig syn.
Vad pratar du om för ömklig syn?
Den ene skrattade i sömnen
och den andre skrek: "Mord!" så att de väckte varandra.
Men de läste sina böner och somnade om igen.
De sov i samma rum.
Den ene skrek: "Gud, hjälp oss!" och den andre: "Amen!"
som om de sett mina bödelshänder. Men jag kunde inte säga amen.
- Tänk inte på det. - Varför kunde jag inte säga "amen"?
Jag hade behövt en välsignelse, men "amen" fastnade i halsen.
Man kan inte grubbla på sånt.
Man kan bli galen. Man kan bli galen.
Jag tyckte jag hörde en röst ropa: "Sov ej mer.
Macbeth har mördat sömnen."
Den oskyldiga sömnen.
Sömnen som tar bort våra bekymmer,
döden för varje dags liv, det hårda arbetets lindring,
det sårade sinnets salva, naturens egen ro,
- den bästa rätten på livets bord. - Vad menar ni?
Den fortsatte ropa "sov ej mer" i hela huset.
"Glamis har mördat sömnen, och därför får Cawdor inte sova mer."
"Macbeth får inte sova mer."
Vem ropade det?
Min than, ni hånar er egen mandom genom att bete er så här.
Gå och tvätta bort detta smutsiga vittne från er hand.
Varför tog ni med dolkarna?
De måste ligga kvar där! Gå och smeta blod på vakterna.
Inte igen. Jag vill inte tänka på det jag gjort.
Jag törs inte se det igen.
Din vekling.
Ge mig dolkarna. Ge mig dolkarna.
De sovande ser ut precis som de döda.
Du är som ett barn som skräms av en målad djävul.
Jag täcker vakternas ansikten med blod så att folk beskyller dem.
Våra händer har samma färg, men mitt hjärta är inte lika blekt.
Varifrån kommer det?
Varför blir jag skrämd av minsta lilla buller?
Vilka händer. De svider i ögonen.
Kan allt vatten i världen tvätta bort blodet från mina händer?
Nej, snarare skulle mina händer färga världens alla hav
och göra det gröna till rött.
Det är bäst att inte tänka på saken.
Väck Duncan med dina knackningar! Väck Duncan med dina knackningar!
Jag önskar att du kunde det.
Jösses, vad det bultar.
Vore man helvetets portvakt, skulle man haft att göra.
Knack, knack!
Vem där, i Belsebubs namn?
Här är en bonde som blev för girig och hängde sig.
Kom in bara. Här inne får ni svettas för det.
Knack, knack.
Här finns en advokat som kunde tala både för och emot alla
men inte kunde snacka in sig i himlen.
Kom in, din lagvrängare.
Knack, knack. Vem där?
En engelsk skräddare som stulit tyg från ett par franska byxor.
Stig på, herr skräddare. Här får ni syna hettan i sömmarna.
Knack, knack. Aldrig får man ro.
Men det här stället är för kallt för helvetet.
Fan får vakta sin egen port sen. Ja, ja!
Kom ihåg portvakten!
Var ni uppe så sent att ni fortfarande ligger och sover?
Väldigt sent. Vi drack hela natten.
Och spriten lockar fram tre saker.
- Vadå? - En röd näsa, sömn och piss.
Och lusten! Den lockar fram den och tar bort den.
Den lockar fram lusten, men tar bort förmågan.
Man kan säga att för mycket sprit är en lagvrängare för lusten.
Den gör och förgör dig. Den väcker och släcker dig.
Den uppmuntrar och avskräcker dig. Den reser och fäller dig. Den uppmuntrar och avskräcker dig. Den reser och fäller dig.
Slutligen för den dig till sängs, lurar dig att somna och går sin väg.
Jag tror att spriten lurade dig att somna igår.
God morgon.
Har kungen stigit upp än?
Inte än.
Han bad mig väcka honom tidigt, och jag missade det nästan.
Jag går och knackar på.
Reser kungen vidare idag?
Ja. Det var hans mening.
Vilken hemsk natt.
Skorstenen blåste ner på vårt härbärge.
Det sägs att det hördes ett jämmer i luften. Det sägs att det hördes ett jämmer i luften.
Konstiga dödsrop och gräsliga profetior om ett fruktansvärt tumult
och alla slags kommande hemskheter.
Och ugglan…
- Ers Majestät? - …ropade hela natten.
Vissa säger att jorden skakade av feber.
Det var en hård natt.
Fasa!
Varken tungan eller hjärtat kan förstå eller säga den.
- Vad står på? - Fördärvet har gjort sitt mästerverk.
Ett helgerån till mord har skett i Herrens smorda tempel
och tagit byggnadens liv.
Menar ni Hans Majestät?
Gå in i kammaren och förstör era egna ögon.
Be mig inte att berätta. Gå och titta själva.
Vakna! Låt larmet gå!
Mord och förräderi!
Stig upp som om ni stiger upp från era gravar och se denna fasa! Stig upp som om ni stiger upp från era gravar och se denna fasa!
Banquo och Donalbain! Malcolm! Vakna!
Upp med er! Kom och se döden själv!
Malcolm! Banquo!
Om jag ändå hade dött för en timme sedan…
…hade jag levt ett lyckligt liv.
För från och med nu finns det inget viktigt i livet.
Vad står på, då ett sånt förfärligt väsen väcker alla?
- Ära och berömmelse är värdelöst. - Svara!
Livets vin är uthällt,
kvar finns bara dräggen.
Banquo.
Vår kung har blivit mördad.
Å nej!
- I vårt hus? - För grymt var som helst.
- Är nån i nöd? - Ni, fast ni inte vet om det.
Ursprunget, ådern, brunnen till ert blod har stoppats. Ursprunget, ådern, brunnen till ert blod har stoppats.
Självaste källan är tilltäppt.
Er far…
…har mördats.
Av vem?
Det verkar ha varit hans vakter.
Deras händer och ansikten var täckta med blod.
Fast jag ångrar att jag dräpte dem i mitt raseri.
- Varför? - Varför gjorde ni det?
Vem kan vara klok och bestört,
mildsint och rasande, lojal och neutral samtidigt?
Ingen.
Min kärlek var starkare och våldsammare än mitt förnuft.
Här inne vilar Duncan
med sin silvriga hy täckt av sitt gyllene blod.
Med sina sår öppna, i väntan på att börja förmultna.
Där inne var mördarna täckta av sitt verks färger Där inne var mördarna täckta av sitt verks färger
med sina dolkar klibbiga av levrat blod.
Vem med ett hjärta kunde ha hindrat sig själv
om han hade mod att visa kärleken i sitt hjärta?
Se till henne.
Och när vi har fått varmare kläder på oss borde vi träffas
och utreda detta blodiga verk för att veta mer.
Varför säger vi inget när det här mest rör oss?
Vi måste bort.
- Vi har inte sörjt klart. - Prata inte med dem.
Det är lätt för en falsk person att visa falsk smärta.
- Jag reser till England. - Och jag till Irland.
Det är säkrast för oss att gå skilda vägar. Det är säkrast för oss att gå skilda vägar.
Här inne…
…finns det dolkar i mäns leenden.
Ju närmare blodsband, desto blodigare.
Giftpilen de har skjutit har inte landat än.
Det är säkrast att inte stå i vägen.
Till häst. Vi behöver inte ta farväl.
Här kommer ju Macduff.
Hur är allting?
Vet vi vem som gjorde detta missdåd?
De som Macbeth dödade.
Beklagligt. Men varför?
De var lejda.
Malcolm och Donalbain, kungens söner, flydde iväg,
vilket gör dem misstänkta.
Då lär väl Macbeth ärva kronan?
Han är redan utsedd och på väg till Dunsinane för att krönas.
Ska ni dit?
Nej. Jag ska hem till Fife.
Jaha…
Jag reser dit.
Jag hoppas att ni tycker om det. Adjö.
Våra nya kläder sitter knappast bättre än våra gamla.
Den som bara har lite vett Den som bara har lite vett
Hej och hå, i vind och i regn
Får vara nöjd med sin lilla plätt
För det regnar varje dag
Sjuttio år kan jag minnas väl,
och under all denna tid
har jag sett en mängd hemska och konstiga saker.
Men den här natten fick allt att framstå som ingenting.
Gamle man.
Du ser himlen,
som blivit upprörd av människornas blodiga dåd. som blivit upprörd av människornas blodiga dåd.
Det borde vara dag nu,
men ändå stryper nattens mörker solen.
Är det på grund av nattens heder eller dagens skam
som mörkret täcker jordens yta fast ljuset borde smeka den?
Det är onaturligt, precis som det som gjorts.
I tisdags blev en falk som svävade högt i skyn
jagad och dödad av en musätande uggla.
Och Duncans hästar – det är otroligt, men sant –
de är snabba och vackra,
så ståtliga som de kan vara, men de blev helt vilda,
bröt sig ut ur stallen och vägrade tyglas
som om de låg i krig med mänskligheten.
Det sägs att de åt upp varandra. Det sägs att de åt upp varandra.
Du har allt nu.
Kronan, Cawdor,
Glamis…
Allt. Precis som spåkvinnorna lovade.
Men jag är rädd för att du spelade fult.
Men det sades att din ätt inte skulle förbli,
att det var jag som skulle bli far åt många kungar.
Om de talar sanning,
som de gjorde för Macbeth…
…vad hindrar deras spådomar från att slå in för mig?
Är de inte också mina orakel som gett även mig hopp?
Men tyst om det.
Här är vår hedersgäst.
Vår stora fest skulle kännas tom utan dig.
Allt vore fel.
Ikväll har vi en festmåltid. Och jag begär er närvaro. Ikväll har vi en festmåltid. Och jag begär er närvaro.
Åker ni i eftermiddag?
Ja, min herre.
Annars hade vi gärna hört er i dagens råd.
Men imorgon får duga.
Reser ni långt?
Några timmar fram och tillbaka. Jag är tillbaka innan middagen.
Om inte min häst har problem, och jag dröjer lite längre.
Missa inte festen.
Det ska jag inte.
Vi hör att våra mördande kusiner gömmer sig i England och Irland,
där de vägrar erkänna sitt dåd.
Men mer om det imorgon när vi diskuterar statsangelägenheter.
Ni borde gå. Vi ses ikväll.
Åker Fleance med er?
Ja, min kung.
Jag hoppas era hästar bär er snabbt och säkert. Jag litar på dem.
Farväl.
Är männen här?
Det är de, Ers nåd.
Pratades vi inte vid igår?
- Jo. - Det är riktigt.
Då så. Har ni funderat på det jag sa?
Ni vet att det var Banquo som låg bakom allt,
som höll er så förtrycka, fast ni trodde att det var jag?
Det förklarade jag senast vi pratade.
Hur han har lekt med er, på vilka sätt ni har blivit lurade
och vem som gjorde det
så tydligt att vilken idiot som helst måste säga:
"Det var Banquo."
Ni har förklarat det.
Jag har till och med gått längre än så, vilket är poängen med detta möte. Jag har till och med gått längre än så, vilket är poängen med detta möte.
Är ni verkligen så förlåtande att ni kan släppa det?
Är ni så… kristliga att ni ber för denna man och hans barn,
när hans hand har gjort er till tiggare för alltid?
Vi är män, Ers nåd.
Ja, man kan ta er för det.
Om ni har någon mandom i er alls, säg då det,
så ger jag er i uppdrag att döda er fiende.
Jag är en man, Ers nåd.
Så söndrad av världen hårda slag att jag struntar i vad som händer mig.
Jag med.
Så bitter och trött på motgångar
att jag är redo att riskera mitt liv för att förbättra det eller förlora det.
Ni vet ju båda att Banquo är er fiende.
Sant, min kung. Sant, min kung.
Han är även min.
Så pass mycket att varje minut han lever är som en knivstöt i mitt hjärta!
Även om jag kunde krossa honom med min makt, får jag inte det.
Det är därför jag har kommit till er,
så att ni kan gömma dådet från allmänheten av många goda skäl.
Vi ska göra som ni befaller.
Även om våra liv…
Ert mod lyser igenom.
Det måste göras ikväll, en bit bort från slottet.
Kom ihåg att det måste göras väl.
Ni får inte missa något eller klanta er.
Fleance, hans son, måste möta samma öde som honom.
Vi är redo.
Gör er i ordning.
Har Banquo lämnat hovet?
Ja, men han återvänder ikväll.
Min kung.
Varför gömmer ni er med era sorgliga tankar?
De borde ha dött med personerna i dem.
Ni borde inte oroa er över sådant som inte går att ändra. Gjort är gjort.
Vi har skadat ormen, inte dödat den.
Den kommer att läkas,
och vår stackars ondska fortsätter vara i fara för dess tand.
Det vore bättre att vara med den vi dödade
än att vara kung och fortsätta plågas så här. än att vara kung och fortsätta plågas så här.
Duncan är i sin grav.
Efter livets feber sover han gott.
Förräderiet har gjort honom en tjänst. Varken stål, gift,
personliga problem, politik, inget… kan plåga honom mer.
Kom nu. Se inte så nedstämd ut.
Var glad och munter bland era gäster ikväll.
Min själ är full av skorpioner.
Du vet att Banquo och Fleance lever.
Hans ädla karaktär är det som borde fruktas.
Han känner ingen rädsla.
Och trots sin djärvhet är han vis nog att agera sansat.
Jag fruktar ingen annan än honom.
Ni måste sluta.
Han gillade inte att systrarna såg mig på tronen.
Han bad dem att prata med honom. Han bad dem att prata med honom.
De hyllade honom som far till en ätt kungar.
De satte en fruktlös krona på mitt huvud och en steril spira i mitt grepp
som ska tas av någon annans hand.
Inte en av mina söner.
I så fall var det för Banquos barn som jag sålde min heder.
Det var för dem jag mördade Duncan och sålde min sinnesfrid
och gav min själ till djävulen,
för att göra dem till kungar!
För att göra Banquos barn till kungar!
Men de kommer inte leva för alltid.
Det stämmer.
De går att angripa. Så var glad.
Innan fladdermusen har vaknat
och Hekate ringt in kvällen med tordyvelns sömniga brummande
ska en gräslig gärning vara gjord. ska en gräslig gärning vara gjord.
Vad ska göras?
Jag låter det vara en överraskning, min älskade.
Kom, mörka natt,
och svep din bindel runt dagens milda öga.
Ta din blodiga och osynliga hand
och riv isär dem som oroar mig så.
Det mörknar.
Och kråkan flyger mot den dunkla skogen.
Dagens goda ting börjar ligga still medan nattens väsen vaknar till.
Du förstår mig inte, men vänta bara.
När illdåd väl startats, vänjer man sig vid fara.
Vem sa åt dig att följa med oss?
Macbeth.
Han behöver inte vara misstänksam. Vi gör ju vad han sa åt oss nu.
Hjälp oss, då.
Ett ljus. Ett ljus!
Ge mig facklan.
Det blir regn ikväll.
Låt det ösa ner.
Fleance!
Fly, Fleance! Fly!
Här ligger bara en. Sonen kom undan. Här ligger bara en. Sonen kom undan.
Vi gjorde bara halva jobbet.
Nå, vi går och säger hur mycket som gjorts.
Vad tror du om att Macduff vägrade komma på vår stora fest?
- Frågade ni varför? - Ers Majestät.
Ni vet er egen rang. Slå er ner.
Först och främst ska ni vara hjärtligt välkomna.
Inom kort ska vi skåla tillsammans.
- Du har blod i ansiktet. - Det är Banquos.
Hellre på dig än inuti honom.
Är han död?
Jag skar upp halsen på honom.
Då är du världens bästa halshuggare.
Men den som gjorde detsamma för Fleance är än bättre.
Min ädle konung…
Fleance flydde.
Om det inte vore för det hade jag varit sund nu.
Men Banquo är säker?
Ja, min gode herre.
Säker i ett dike med 20 djupa sår i huvudet.
Ett hade räckt.
Där ligger den fullvuxna ormen.
Masken som undkom är giftig, men utan tänder just nu.
Gå er väg.
Min kung, ni har försummat era gäster. Min kung, ni har försummat era gäster.
Tack för påminnelsen.
God matsmältning väntar på aptiten, och hälsan…
På båda.
Slå er ner, Ers höghet.
Alla landets stora män hade varit här om det inte vore för Banquos frånvaro.
Jag hoppas att få läxa upp honom snarare än att beklaga mig för honom.
Hans frånvaro får skyllas på hans löfte.
Vill Ers höghet ära oss med sitt sällskap?
Vi sparade en plats.
Vad står på, Ers höghet?
Vem av er har gjort detta?
Vadå, Ers nåd?
Du kan inte säga att det var jag.
Vifta inte dina blodiga lockar åt mitt håll!
Mina damer och herrar, ställ er upp. Hans höghet mår inte bra. Mina damer och herrar, ställ er upp. Hans höghet mår inte bra.
Sätt er ner.
Hans Majestät är ofta sådan, ända sedan barnsben.
Sitt kvar.
Anfallet är förbi. Han mår bra igen om en stund.
Är ni en man?
Ja, och en modig sådan,
som vågar se sådant som kunde skrämma djävulen.
Rädslan spelar din fantasi spratt.
Precis som dolken som ledde er till Duncan.
Jag såg honom, lika säkert som jag står här!
Fy skäms.
Förr i tiden var en man död när hans hjärna krossades. Det var allt!
Men nu kommer de tillbaka med 20 dödliga sår i huvudet
och tar våra stolar!
Det här är onaturligare än Banquos mord!
Försvinn! Stick härifrån!
Dina ben är utan märg!
Ditt blod är kallt!
Du kan inte se med dessa ögon.
Gå, ditt hemska spöke!
Gå, ditt fantasifoster! Gå, ditt fantasifoster!
Det…
…är borta.
Jag är en man igen.
Stå inte i förundran, mina vänner.
Jag har en sällsam sjukdom som är en bagatell för dem som känner mig.
Ni har förstört stämningen och middagen med ert galna sinne.
Att något sådant kan ske utan att ni häpnas?
Ni får mig att tvivla på mina sinnen när ni kan se sådana saker
och behålla era anletens naturliga färg medan mitt är blekt.
- Vilka saker? - Var tyst.
Han blir allt värre. Frågor retar honom.
Med ens, god natt.
Ordningen kvittar, gå bara.
God natt. Och vi önskar Hans Majestät…
God natt till er alla.
Det vill ha blod.
Det sägs…
…att blod vill ha blod.
Gravstenar kan skvallra, träd kan tala.
Spåmän och teckentydare har genom skator
och kråkor och råkor avslöjat mordiska hemligheter.
Hur sent på natten är det?
Den slåss med gryningen.
Vad tror du om att Macduff vägrade komma på vår stora fest?
Frågade ni varför?
Jag hörde något om det. Men jag ska sända bud. Jag hörde något om det. Men jag ska sända bud.
Jag har spioner i varje hem.
Jag ska hitta trolldomssystrarna imorgon. De har mer att säga.
Jag har vadat så långt in i blod
att jag inte kan återvända nu.
Min hjärna ruvar på hemskheter som måste göras…
…innan jag hinner tänka.
Ni behöver naturens krydda – sömn.
Kom, vi går och lägger oss.
Kvällens händelser beror nog på min oerfarenhet av att ondska begå.
Allt är fortfarande så nytt.
Det är dags.
IMORGON
Ett stygn i tummen säger mig
att något ont hit närmar sig.
Vad gör ni, era dolda, svarta midnattshäxor?
En gärning utan namn.
Då ber jag er,
i er svarta magis namn, att säga hur ni visste det.
Även om djävulen själv ger er era krafter, besvara min fråga.
Tala.
- Fråga. - Vi svarar.
Vill du hellre höra det från oss eller våra herrar?
Kalla på dem. Låt mig se dem.
Fördubbla mödan, mödan fördubbla.
Heta kittel, sjud och bubbla.
Fördubbla mödan, mödan fördubbla. Heta kittel, sjud och bubbla.
Fördubbla mödan, mödan fördubbla. Heta kittel, sjud och bubbla…
Finger av ett mördat barn,
fött i diket av en slinka.
Judelever, bockegalla, låt uti vår kittel falla. Judelever, bockegalla, låt uti vår kittel falla.
Kryddade med månens peppar, hundturksnäsa, tattarläppar.
Blod från en fladdermus så fri.
- Lägg däri. - Lägg däri.
Kringom kitteln gå med flit, innanmätet kasta dit.
Koka – trolldom i var droppa –
till en god helvetisk soppa.
Säg mig, okända makt…
Allt vad du vill, han redan vet, så hör på och var still.
Macbeth.
Akta dig för Macduff.
Akta dig för thanen av Fife.
Vem du än är, tack för denna varning.
Du skrämde mig ordentligt. Men en sak till…
Han blir inte befalld.
Här är en till, mäktigare än den förra.
Macbeth. Macbeth.
Jag hör dig.
Var blodig, djärv och fräck.
Skratta åt människans makt,
för ingen född av en kvinna skall skada Macbeth.
Lev då, Macduff. Varför skulle jag frukta dig?
Men jag tänker ändå göra saken säker.
Du kommer inte att leva.
Då kan jag säga min bleka fruktan att den ljuger och kan sova tryggt.
Vad är detta som ser ut som en prins
med en kungakrona på sitt huvud?
Lyssna, men tilltala den inte.
Macbeth skall inte övervinnas
förrän Birnams skog framrycker mot Dunsinanes höga kulle.
Det är omöjligt.
Vem kan värva skogen och få den att överge sina rötter?
Men mitt hjärta vill veta en sak till.
Berätta, om ni kan. Berätta, om ni kan.
Ska Banquos barn någonsin regera detta rike?
Fråga inte mer.
Såg ni trolldomssystrarna?
- Nej, Ers nåd. - Kom de inte till er?
Sannerligen inte.
Förpestad vare luften som bär dem.
Och förbannade vare alla som litar på dem!
Jag hörde hästar galoppera? Vems?
Två eller tre, med detta meddelande:
Macduff har flytt till England. Macduff har flytt till England.
- Flytt till England? - Ja, Ers nåd.
O tid, du förutser mina onda gärningar.
Från och med nu
ska min hand vara lika snabb som min hjärna.
Jag ska genast göra mina tankar till ord.
Jag ska överraska Macduffs slott och erövra Fife.
Slå min svärdsegg mot hans fru, hans barn och alla arma själar av hans ätt.
Jag larvar mig ej.
Jag gör det innan jag lugnat mig!
Men inga fler syner!
Jag säger bara att det har varit underligt.
Den fromme Duncan sörjdes av Macbeth.
Efter att han dog.
Och den tappre Banquo var ute för sent.
Man kan tro att Fleance dödade honom, eftersom han flydde.
Man borde inte vara ute sent på natten. Jag hörde att Macduff är i onåd.
Vet ni var han finns?
Malcolm, Duncans son, som denne…
…tyrann har tagit tronföljden av,
är vid det engelska hovet.
Macduff har bett om deras hjälp.
Denna nyhet har retat Macbeth så mycket att han rustar för krig.
Om ändå en helig ängel kunde flyga till England
och ge honom bud från oss innan han återvänder,
så att fred åter kan råda i vårt land som lider…
…under en förbannad hand. …under en förbannad hand.
Vad var det som fick honom att fly?
- Ni måste ha tålamod. - Han hade ju inget.
Det var vanvettigt att fly.
Fruktan kan stämpla folk som brottslingar.
Ni vet inte om det var av vishet eller fruktan.
Vishet!
Att lämna sin fru, sina barn, sitt gods och sina titlar
på en plats han flyr ifrån?
Han älskar oss inte.
Det är onaturligt.
Till och med gärdsmygen, den minsta bland fåglar,
kämpar för sina småttingar mot ugglan i sitt näste.
Kära kusin, jag ber er.
Er make är ädel, vis, förståndig
och känner till stormarna som sveper över vårt land just nu. och känner till stormarna som sveper över vårt land just nu.
Jag vågar inte säga mycket mer.
Det är dåliga tider
då vi inte ens själva vet att vi är förrädare,
då vi lyssnar på rykten utav rädsla fast vi inte ens vet vad vi är rädda för,
och bara bombarderas av trubbel från alla håll.
Min lilla vän.
Han har en far, men är ändå faderlös.
Min son… er far är död.
Vad vill ni göra nu? Hur vill ni leva?
Min far är inte död.
Jo, det är han.
Var hittar du nu en far?
Nej, var hittar ni nu en make?
Jag kan hitta 20 stycken på närmaste torg.
Då måste ni sälja dem igen.
Du talar förståndigt. Tja, förståndigt nog för att vara du. Du talar förståndigt. Tja, förståndigt nog för att vara du.
Var min far en förrädare, mamma?
Ja, det var han.
Vad är en förrädare?
Den som lovar något och ljuger.
Är alla som gör det förrädare?
Allihop, och de borde hängas.
Vem skulle hänga dem?
Det hederliga folket, förstås.
Då är de som inte håller sina löften idioter,
för det finns tillräckligt många av dem för att hänga det hederliga folket.
- Ers nåd. - Så du pratar.
Var hälsad, sköna fru!
Ni känner inte mig, men jag känner till er höga status väl.
Jag är rädd för att ni är i fara.
Om ni vill ta ett hembiträdes råd,
borde ni ta er härifrån.
Fly iväg med era små.
Vart skulle jag fly? Jag har inte gjort något fel.
Men det är klart.
Jag lever i en värld där onda bragder ofta prisas
och goda dåd ibland är en farlig dårskap.
Så varför ens ta till kvinnans vanliga försvar
och säga att jag inte gjort något fel?
Var är er make?
Förhoppningsvis inte på en så gudlös plats att såna som du kan hitta honom.
- Han är en förrädare. - Du ljuger!
- Nej! - Vad nu, ditt kryp!
Nej, nej!
Nej!
Vi hittar en plats i skuggan där vi kan lätta våra bröst med tårar. Vi hittar en plats i skuggan där vi kan lätta våra bröst med tårar.
Vi borde istället ta våra svärd
och försvara vårt stackars land som tappra män.
Varje morgon jämrar sig nya änkor,
nya föräldralösa gråter och nya klagorop slår mot himlen
så att hela Skottlands smärta ekar tillbaka i samma ton.
Det kan vara så.
Tyrannen, vars namn ger våra tungor blåsor,
ansågs ärlig förr.
Titta, vem är det?
Min käre kusin.
Välkommen.
Nu ser jag.
Må Gud jaga bort all främlingskänsla.
Sir, amen.
Står Skottland kvar?
Å, stackars land.
Det fruktar nästan sig självt.
Det kan inte kallas vår mor, snarare vår grav,
där endast de som inget vet ibland fortfarande ler.
Där varje suck, stön och skrik som fyller luften inte ens märks längre. Där varje suck, stön och skrik som fyller luften inte ens märks längre.
Där våldsam smärta är en vardagssak.
Vad är nytt?
Nyheter blir gamla på en timme.
Varje minut sker något nytt.
Hur mår min fru?
Jo, väl.
Och mina barn?
Också väl.
Tyrannen har inte besvärat dem?
Nej. De mådde bra när jag lämnade dem.
Ni döljer något. Vad är det?
Medan jag kom med mina meddelanden, denna tunga börda,
gick det rykten om att många män redan gått ut i fält.
Det är dags att agera.
Er närvaro i Skottland skulle värva trupper bland män och kvinnor
som vill ta sig ur eländet.
Ge dem tröst.
Vi kommer dit.
England har lånat oss den tappre Siward och tiotusen män.
En starkare och bättre soldat finns ej. En starkare och bättre soldat finns ej.
Jag önskar att jag kunde ge er lika mycket tröst.
Men jag har ord som bara borde tjutas ut i ödemarken
där inget öra kan höra dem.
Angående vad?
Något politiskt?
Eller något personligt?
Något som alla kan ta del av.
Men mestadels…
…är sorgen enbart er.
Om den är min, håll den inte ifrån mig. Ut med språket.
Låt inte era öron hata min tunga för evigt,
när den ger er det sorgligaste ljud de någonsin hört.
Jag börjar ana.
Er borg blev överfallen, och er fru och era barn grymt mördade.
Att nämna detaljerna…
…vore nog för att ta död på er med. …vore nog för att ta död på er med.
Gode Gud.
Kom igen.
Ge smärtan ord.
Om du inte uttrycker din sorg kommer det att krossa ditt hjärta.
Mina barn med?
Fru, barn, tjänstefolk, alla som kunde hittas.
- Min fru också? - Jag har ju sagt det.
Det finns tröst.
Vår starka hämnd ska läka sorgens sår.
Han har inga barn!
Alla mina små?
Sa ni alla?
Helvetes odjur. Alla?
Alla mina söta små och deras mor med ett enda hugg?
- Bär sorgen som en man. - Det ska jag!
Men jag måste också känna den som en man. Men jag måste också känna den som en man.
Jag kan inte tänka mig något som någonsin varit dyrbarare för mig.
Såg himlen på utan att erbjuda hjälp?
Du syndiga Macduff.
Alla dödades för mig.
Det var inte på grund av deras synder, utan mina, som deras själar skördades.
- Må Gud ge dem frid. - Gör detta till ert svärds slipsten.
Gör sorgen till ilska. Gör ert hjärta vilt, inte svagt.
Jag kunde gråta som en kvinna och skrävla med min tunga.
Men, o himmel, låt det inte dröja mer.
Låt mig möta Skottlands djävul ansikte mot ansikte.
Ställ honom inom svärdslängd.
Om han undkommer…
…låt himlen förlåta honom med.
När gick hon sist?
Sedan Hans Majestät drog i fält
har jag sett henne stå upp från sängen, ta på sig sitt nattlinne,
låsa upp sitt skrin, ta fram ett papper,
vika det, skriva på det, läsa det,
försegla det och återvända till sängen,
och allt detta i djupaste sömn.
Förutom att gå och göra allt det andra i sömnen,
har ni hört henne säga något?
Det vågar jag inte berätta.
Inte till er, inte till nån.
Inte utan ett vittne för att bekräfta det.
Titta, där kommer hon.
Det här är precis som tidigare. Jag lovar att hon sover.
- Titta. Håll er nära. - Hennes ögon är öppna.
Ja, men hennes sinnen är stängda.
Var fick hon ljuset ifrån?
Hon har alltid ett ljus vid sin sida. Hon kräver det.
Vad gör hon nu?
Se hur hon gnuggar händerna.
Jag har sett henne göra det i en kvart.
Fortfarande en fläck.
Tyst, hon talar.
Bort, fördömda fläck. Bort, säger jag.
Ett… två.
Då är det dags att göra det.
Helvetet är mörkt.
Fy, min make, fy! En soldat som är rädd?
Vad spelar det för roll vem som vet, när ingen kan ifrågasätta oss?
Men vem hade trott att den gamle mannen skulle ha så mycket blod i sig? Men vem hade trott att den gamle mannen skulle ha så mycket blod i sig?
Thanen av Fife hade en fru. Var är hon nu?
Vad?
Inget mer sånt, min kung, inget mer sånt.
Kära nån. Ni vet mer än ni borde.
Hon har sagt något hon inte borde. Det är jag säker på.
Blodlukten är kvar.
Alla Arabiens parfymer kan inte få denna hand att dofta sött.
Vilken suck.
Hennes hjärta väger tungt.
Jag kan inte hjälpa henne. Jag kan inte hjälpa henne.
Fast jag vet människor som gått i sömnen men ändå gått en kristen död till mötes.
Gud… Gud, förlåt oss alla.
Tvätta händerna. Ta på er nattlinnet.
Se inte så blek ut.
Jag säger det igen: Banquo är begraven. Han kan inte resa sig ur graven.
Onda viskningar.
Onaturliga handlingar skapar onaturliga besvär.
Sjuka själar berättar sina hemligheter för kudden.
Hon behöver en präst, inte en läkare.
- Går hon till sängs nu? - Direkt.
Någon knackar på porten. Kom! Kom!
Kom, kom. Ge mig er hand.
Det som är gjort kan inte bli ogjort.
Till sängs.
Vad heter den här skogen?
Birnam.
De engelska trupperna är nära, ledda av Malcolm, Siward och Macduff.
De brinner av hämnd.
Vad gör tyrannen?
Han befäster Dunsinane. Vissa säger att han är galen.
De som hatar honom mindre kallar det ett raseri av mod.
Men han kan inte kontrollera sitt lidande land längre.
Nu känner han hur dessa lönnmord klibbar fast i händerna.
De han beordrar lyder honom bara utav rädsla.
Nu känner han sin titel hänga lös som en jättes mantel på en kortväxt tjuv.
Må fan sota dig svart, din mjölkbleka slyngel!
Vad glor du på som en gås?
- Det finns tiotusen… - Gäss, din slusk?
Soldater, sir. Soldater, sir.
Gå och stick dig i ansiktet och måla över din rädsla, din lilla fegis.
Vilka soldater, din pajas?
Fan ta dig.
Dina vita kinder skrämmer bara folk.
Vilka soldater, bleknos?
Den engelska hären, min herre.
Ut med dig härifrån.
Seyton!
Jag blir så trött på att se… Seyton, sa jag ju!
Den här attacken kommer att säkra eller störta mig.
Jag har levt länge nog.
Jag har nått ålderns höst.
Och allt det jag borde ha nu,
som att bli ärad, älskad, lydd, hyllad av vänner, det verkar jag inte ha.
Seyton, vad är nytt?
Alla rapporter har bekräftats.
Jag kämpar tills mitt kött hackats från mina ben.
- Hämta min rustning. - Den behövs inte än.
Jag tar på mig den. Ut med fler hästar.
Sök igenom landsbygden. Häng alla som är rädda.
Hämta min rustning!
Hur mår sjuklingen, doktorn?
Hon är inte precis sjuk,
utan snarare besvärad av mörka fantasier som inte ger henne någon ro.
Bota det då.
Kan du inte behandla ett sjukt sinne?
Ta bort ett förfärligt minne?
Radera hjärnans onda skriverier
och med glömskans ljuva motgift rengöra hennes bröst
från det fasliga som tynger hennes hjärta?
Det måste patienten klara själv.
Ge din medicin till hundarna! Jag behöver den inte!
Seyton! Sänd ut dem!
Jag fruktar inte dödens aptit förrän Birnams skog har kommit hit!
Låt varje soldat skära av en gren och hålla den framför sig.
Ska bli.
Det verkar som att tyrannen stannar i Dunsinane
och inte har något emot vår belägring.
Det är hans sista hopp. Alla som tjänar honom gör det under tvång Det är hans sista hopp. Alla som tjänar honom gör det under tvång
och utan hjärta.
Häng våra fanor på den yttre muren!
De kommer!
Vår borgs styrka skrattar åt deras belägring
Låt dem sitta där tills svält och sjukdom äter upp dem!
Led de första trupperna.
Vi och Macduff följer efter.
Om denna kväll tyrannen undgår oss, Om denna kväll tyrannen undgår oss,
låt oss krossas om vi inte till döden slåss!
Nu avslutar vi det här kriget!
Hitåt!
Hade de inte förstärkts av de våra, hade vi kanske mött dem skägg mot skägg
och jagat hem dem.
Det här är nära nog.
Kasta era grenar och visa vilka ni är!
Blås i trumpeterna tills ni får andnöd,
dessa gälla budbärare av blod och död!
Vad är det för oljud?
Det är kvinnoskrik, Ers nåd.
Jag har nästan glömt hur rädsla smakar.
Det fanns en tid då jag hade ryst av sådana skrik i natten
och mitt hår hade rest sig som om de hade ett eget liv.
Varför skrek de?
Drottningen, Ers nåd… är död.
Hon borde ha dött senare.
Det hade passat bättre en annan dag.
Imorgon och imorgon och imorgon.
Så kryper det sakta från dag till dag
tills sista stavelsen av livets bok. tills sista stavelsen av livets bok.
Alla tidigare dagar har lett dårar till sin död.
Ut… ut, du korta ljus.
Livet är bara en gående skugga…
…en skådespelare som fånar sig under sin timme på scen
och aldrig hörs igen.
Det är en saga berättad av en idiot.
Den låter mycket, men betyder inget.
Ers nåd, jag vill rapportera det jag såg, men jag vet inte hur.
Nå, säg det bara,
Jag tittade mot Birnam, och jag tyckte jag såg…
…skogen röra sig.
Låt er vrede drabba mig om det är falskt.
Man kan se den bara en halvmil bort, en skogsdunge som rör sig. Man kan se den bara en halvmil bort, en skogsdunge som rör sig.
Om du ljuger
ska du hängas från det närmaste trädet tills svälten tar dig.
"Oroa dig inte förrän Birnams skog kommer till Dunsinane."
Och nu kommer en skog mot Dunsinane.
Beväpna er!
Om det han säger visar sig äkta
kan jag varken fly eller fäkta!
Slå larm!
Blås, vind! Kom, fördärv!
Jag möter ändå döden djärv.
Vad heter du?
Du blir rädd om jag säger det.
Nej.
Inte ens om du ger dig själv helvetets värsta namn.
Mitt namn är Macbeth.
Inte ens satan själv kunde ha sagt ett mer hatat namn.
Inte heller ett mer skrämmande.
Du ljuger, din ohygglige tyrann.
Och jag ska bevisa det med mitt svärd!
Du var född av kvinna.
Kom hit, din helveteshund!
Av alla män så har jag undvikit dig. Men gå din väg.
Min själ är redan för svårt belastad med ditt blod.
Jag har inga ord.
Min röst är i mitt svärd.
Spara ditt svärd åt sårbarare huvuden. Spara ditt svärd åt sårbarare huvuden.
Mitt liv är förtrollat och kan inte tas av någon född av kvinna.
Glöm din förtrollning.
Låt den onda ande som tjänat dig säga
att Macduff skars ut ur livmodern för tidigt.
Förbannad vare den som säger det.
- Jag tänker inte slåss mot dig. - Ge upp då, ynkrygg!
Jag tänker inte ge mig för att kyssa marken vid Malcolms fötter
och sen narras av patrasket.
Trots att Birnams skog har kommit hit och min motståndare
inte är av kvinna född, tänker jag slåss till döden.
Så kom opp.
Förbannad vare den som skriker: "Stopp!"
Länge leve kungen av Skottland.
Länge leve kungen av Skottland!
BASERAT PÅ DRAMAT AV WILLIAM SHAKESPEARE BASERAT PÅ DRAMAT AV WILLIAM SHAKESPEARE
Undertexter: Borgir Ahlström
Baserat på översättningen av Carl August Hagberg